ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

30 вересня 2021 року

м. Харків

справа №643/15103/20
провадження № 22-ц/818/4647/21
Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - Виробничий кооператив «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд-Комфорт»,

відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи  цивільну справу за позовом Виробничого кооперативу «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд-Комфорт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за апеляційною скаргою Виробничого кооперативу «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд-Комфорт» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 травня 2021 року, постановлене під головуванням судді Довготько Т.М., в залі суду в м. Харкові, (повний текст судового рішення складено 24 травня 2021 року), -
в с т а н о в и в:
У вересні 2020 року Виробничий кооператив «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд-Комфорт» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 травня 2021 року позов Виробничого кооперативу «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд-Комфорт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території – залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі Виробничий кооператив «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд-Комфорт» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права зазначає, що наявні підстави для стягнення з відповідачів заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території. Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не було надано оригіналу протоколу № 1 від 25.04.2017 року загальних зборів співвласників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку та Протоколу №1 від 11.10.2018 року загальних зборів співвласників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку. Проте в матеріалах справи відсутня ухвала суду про витребування вищевказаних оригіналів, тому у позивача був відсутній обов`язок надавати до суду оригінали вказаних доказів.
ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, що підтверджують заявлені ним вимоги. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що з 18.06.2014 року відповідачам на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_1 належить - 1/3 частина, ОСОБА_2 – 2/3 частини вказаної квартири, що підтверджується копією Договору купівлі-продажу квартири від 18.06.2014року, копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Відповідачі є споживачами послуг з утримання та обслуговування вказаного будинку, які надаються ВК «Житлово - експлуатаційним кооперативом «Новобуд-Комфорт».
Згідно договору про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд від 01.10.2012 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Технобудсистема» доручив організації Виробничому кооперативу «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд-Комфорт» управління будинком та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинковій території за адресою: АДРЕСА_2 , а ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт» бере на себе забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації забезпечення потреби мешканців об`єкта у своєчасному отриманні житлово- комунальних послуг відповідної якості.
Пунктом 2.2.9. договору передбачено, що організація зобов`язана надавати житлово-комунальні послуги власникам квартир Будівлі у відповідності до технічних стандартів, норм чинного законодавства України, а також ВК укладає договори з третіми особам на власний розсуд.
За пунктом 2.3.7. договору, організація має право отримувати на поточний банківський рахунок плату від мешканців об`єкта за надані житлово-комунальні послуги.
27.06.2014 року між ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території у житловому будинку АДРЕСА_2 , а споживачем — забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Відповідно до п. 2 Договору виконавець надає послуги відповідно до затвердженого (погодженого) рішення органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, визначених у додатку №1, який є невід`ємною частиною договору. Згідно п. 3 Договору розмір щомісячної плати за надання послуги на дату укладення цього договору становить 236,24 грн. (2,867 грн. за 1 кв.м. загальної площі). У відповідності до п. 20 Договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 26.06.2015 року. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі вимогу про розірвання договору або необхідності його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим.
Як на підставу позовних вимог, КП «Харківські теплові мережі» посилалося на те, відповідачі мають заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, яку в добровільному порядку не сплачують. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути солідарно з  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території за період з 01.04.2017 року по 01.08.2020 року у розмірі 8627,26 грн., з яких: 7460,71 грн. - основний борг; 140,82 грн.- вивіз побутових відходів; 678,36 грн. - інфляційні втрати; 347,37 грн. - три проценти річних, та стягнути судовий збір.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.
Згідно ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, визначення виконавця житлово-комунальних послуг.
Згідно з частиною другою статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно з частинами другою, третьою, четвертою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Згідно пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України (далі - Правила).
Згідно з пунктом 7 зазначених Правил власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг, утримання будинку і прибудинкової території в будинках (квартирах) приватного житлового фонду покладено на власника.
Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таким чином, правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу у грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовими зобов`язаннями.
Матеріали справи свідчать про те, що згідно наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості за період з квітня 2017 року по серпень 2020 року у  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є власниками квартири АДРЕСА_3 , виникла заборгованість у розмірі 7460 грн. 71 коп. – основного боргу та 140 грн. 82 коп. за вивезення побутових відходів (а.с.31-32).
Також на підтвердження своїх вимог позивачем надано копію протоколу №1 від 25.04.2017 року загальних зборів співвласників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку за місцем знаходження: АДРЕСА_2 , відповідно до якого прийнято рішення про встановлення розміру внесків на управління будинком, спорудами та прибудинкової території у розмірі 3,964 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири у будинку та копію протоколу №1 від 11.10.2018 року загальних зборів співвласників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку за місцем знаходження: АДРЕСА_2 , відповідно до якого прийнято рішення про встановлення розміру внесків на управління будинком, спорудами та прибудинкової території у розмірі у розмірі 6,189 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири у будинку.
Разом з тим з наданої копії протоколу №1 від 11.10.2018 року, вбачається, що у графі «рішення» не зазначено про результати розгляду вказаного питання, та чи було прийнято рішення про встановлення розміру витрат на управління будинком, спорудами та прибудинкової території у розмірі 6,189 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири у будинку.
Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управитель багатоквартирного будинку фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).
Згідно з частинами 1-3 статті 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.
Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем.
Відповідач заперечуючи проти наявності заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг посилався на те, що ним здійснюється сплата житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території у розмірі визначеному на підставі Договору про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд від 27.06.2014 року, яким встановлено тариф 2,867 грн. за 1 кв.м.. Та на підтвердження оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території ОСОБА_1 надано копії квитанцій «АТ Мегабанк» про оплату цих послуг (а.с.92-134)
Разом з тим в матеріалах справи відсутні належні та допустими докази на підтвердження позовних вимог позивача.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК).
Позивач як на підставу нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території посилався на Протокол №1 загальних зборів співвласників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку від 25.04.2017 року, яким визначено тариф у розмірі 3,964 грн. за 1 кв.м., та на Протокол №1 загальних зборів співвласників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку від 11.10.2018 року, яким визначено тариф у розмірі 6,189 грн. за 1 кв.м..
У судовому засіданні 03.03.2021 року у присутності представника позивача суд задовольнив клопотання відповідача та витребував у позивача оригінали протоколів загальних зборів співвласників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку №1 від. 25.04.2017 року та № 1 від 11.10.2018 року, які зобов`язав надати у наступне судове засідання (а.с.139).
Проте позивачем не було надано оригіналів Протоколу №1 від 25.04.2017 року загальних зборів співвласників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку та  Протоколу №1 від 11.10.2018 року загальних зборів співвласників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку, копії яких викликали сумніви у суду та відповідача.
За правилами ч.ч. 1,2,4-6 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Крім того суд правильно вважав недоведеними вимоги щодо сплати витрат за вивіз побутових відходів, оскільки недоведено, що такі послуги надавались саме позивачем.
Проте відповідачем на заперечення цих вимог було надано копію договору від 01.01.2019 року про надання послуг з вивезення побутових відходів, укладеного між ОСОБА_1 та КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» та надано копії квитанцій, з яких вбачається, що оплата послуг здійснювалась на рахунок КП «Комплекс з вивозу побутових відходів».
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.
Посилання апелянта на те, що оскільки в матеріалах справи відсутня ухвала суду про витребування доказів, тому у позивача був відсутній обов`язок надавати до суду оригінали вказаних доказів, спростовуються змістом протоколу судового засідання від. 03.03.2021 року.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Виробничого кооперативу «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд-Комфорт» - залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 травня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий:  О.В. Маміна

Судді:  Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова