Ухвала
Іменем України 
22 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 297/1113/18
провадження № 51 –5241 ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 31 липня 2018 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від  07 жовтня 2021 року,
встановив:
Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 31 липня 2018 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року вказаний вирок місцевого суду залишено без зміни.
Згідно з вироком, ОСОБА_5 30 березня 2018 близько 16 год., перебуваючи встані алкогольного сп`яніння, з метою придбання спиртного, зайшов на територію подвір`я будинку, АДРЕСА_1 , де знаходячись на терасі, помітив на холодильнику в приміщенні будинку мобільний телефон марки «SAMSUNG» моделі «GT-E2120» чорного кольору і пересвідчившись, що в ньому та на подвір`ї нікого не має, з метою крадіжки цього телефону, проник в будинок, де з холодильнику таємно викрав телефон, після чого покинув домоволодіння за вищевказаною адресою. Своїми діями ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 212 грн.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону,порушує питання про скасування  оскаржуваних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Вказує на те, що судовий розгляд кримінального провадження фактично проведено без перекладача, оскільки перекладача не було приведено до присяги. Вказані порушення залишились поза увагою суду апеляційної інстанції, тому його рішення не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, за обставин, установлених та перевірених місцевим судом за правилами ч. 3 ст. 349 КПК, а також правильність кваліфікації його дій за вказаною статтею у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються. 
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При скасуванні чи зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено і в чому саме полягають ці порушення.
Доводи захисника про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону в зв`язку із незалученням засудженому ОСОБА_5 перекладача є безпідставними з огляду на таке.
Участь перекладача у кримінальному провадженні зумовлена конституційною засадою рівності перед законом і судом (ч. 2 ст. 24 Конституції України, ст. 10 КПК), за якою, серед іншого, не допускається привілеїв чи обмежень (в т. ч. й у процесуальних правах, передбачених КПК) за мовними ознаками.
Проявом принципу «рівності можливостей», згідно з яким кожна сторона під час розгляду справи повинна мати рівні можливості і жодна із сторін не повинна мати якихось вагомих переваг над опонентом, розглядаються й права обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, закріплені у підпунктах «а», «е» п. 3 ст.  6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод (далі - Конвенції):
а) бути негайно i детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер i причину обвинувачення проти нього;
e) якщо він не розуміє мову, яка використовується у суді, або не розмовляє нею, - отримувати безоплатну допомогу перекладача.
Згідно зі ст. 29 КПК кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.
Особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.
Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Судові рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, надаються сторонам кримінального провадження або особі, стосовно якої вирішено питання щодо застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, у перекладі на їхню рідну або іншу мову, якою вони володіють. Переклад інших процесуальних документів кримінального провадження, надання копій яких передбачено цим Кодексом, здійснюється лише за клопотанням зазначених осіб. Переклад судових рішень та інших процесуальних документів кримінального провадження засвідчується підписом перекладача.
Залучення перекладача для проведення процесуальних дій має на меті забезпечити особам, які беруть участь у кримінальному провадженні та не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, можливість користуватися рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють (п. 18 ч. 3 ст. 42, п. 9 ч. 1 ст. 56, п. 11 ч. 3 ст. 64-1, п. 4 ч. 1 ст. 66 КПК).
Як зазначено у ч. 1 ст. 68 КПК, у разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача).
При цьому кримінальним процесуальним законом не регламентовано самого порядку залучення перекладача, зокрема не встановлено й безумовного обов`язку слідчого судді, суду, прокурора, слідчого самостійно (за відсутності відповідного клопотання з боку учасника провадження) залучати перекладача.
Відповідно до ч. 6 ст. 22, ч. 3 ст. 26 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків і вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами.
З урахуванням вищевказаного, Верховний Суд дійшов висновку, що питання про дотримання вимог ст. 29 КПК щодо залучення перекладача слід вирішувати у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи не призвело це до порушення рівності перед законом і судом (принципу «рівності можливостей») та несправедливості судового розгляду в цілому у розумінні положень ст. 6 Конвенції.
Як убачається з матеріалів провадження, під час розгляду матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_5 в суді першої інстанції був присутній перекладач ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 .
Доводи сторони захисту про відсутність перекладача в суді першої інстанції були перевірені і апеляційним судом. Як зазначено в ухвалі апеляційного суду,  під час досудового розслідування за клопотанням засудженого ОСОБА_5 було залучено перекладача з угорської на українську мову. Також, під час судового розгляду була залучена перекладач ОСОБА_7 , яка була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий переклад та за відмову від виконання покладених на неї обов`язків за статтями 384, 385 КК. 
Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_7 раніше брала участь в даному кримінальному провадженні як секретар судового засідання, що виключало її подальшу участь як перекладача не є слушними, оскільки в силу положень ст. 79 КПК такі обставини не є підставами для відводу перекладача. Крім цього, обвинуваченим та його захисником  відводів секретарю судового засідання та перекладачу під час розгляду судом першої інстанції не заявлялося.
Отже, колегія суддів суду касаційної інстанції не вбачає жодних даних, які би свідчили про порушення районним судом права засудженого на допомогу перекладача, а тому дійшла висновку про відсутність істотних порушень кримінального процесуального закону, про які зазначає в касаційній скарзі захисника.
Наведені в касаційній скарзі захисника доводи про порушення права на перекладача, є аналогічними тим, що були викладені в його апеляційній скарзі та ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який надав на ці доводи умотивовані відповіді та зазначив конкретні підстави з яких такі доводи було відхилено.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду є належно умотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався при постановленні свого рішення.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків суду першої та апеляційної інстанцій, касаційна скарга захисника не містить. Інших доводів про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування вказаних судових рішень в касаційній скарзі захисником не наведено.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги і скасування вироку та ухвали немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 31 липня 2018 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від  07 жовтня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                      ОСОБА_2                              ОСОБА_3