СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року                              м. Харків                        Справа № 905/1784/20  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А. , суддя  Фоміна В.О.
за участі секретаря судового засідання Діденко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтех Нармер" (вх. № 1523 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 12.04.2021 у справі №905/1784/20 (прийняте у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Боковою Ю.В., повний текст рішення складено та підписано 22.04.2021) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтех Нармер", м.Дніпро,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кормо-Транс-ЛогістиҐк", м.Маріуполь, Донецька область,
про стягнення заборгованості в розмірі 192 850 грн, пені в розмірі 14 811,03 грн, інфляційних втрат в розмірі 2 185,01 грн, 3% річних в розмірі 3 413,65 грн,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Приватне підприємство “Нормер” звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Кормо-Транс-Логістик" заборгованості в розмірі 213  259,69 грн, у тому числі: 192  850,00 грн основної заборгованості, 14 811,03 грн пені, 2 185,01 грн інфляційних втрат, 3 413,65 грн 3% річних.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 29.03.2021 замінено позивача - Приватне підприємство “Нормер” на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецтех Нармер".
Рішенням Господарського суду Донецької області від 12.04.2021 позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кормо-Транс-Логістик" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтех Нармер" 3% річних в сумі 3 413,65 грн, інфляційні втрати в сумі 1 866,77 грн, пеню в сумі 14 811,03 грн, судовий збір в сумі 3194,13 грн.
Закрито провадження в частині стягнення основної заборгованості в сумі 192 850,00 грн.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що оскільки ТОВ “Кормо-Транс-Логістик” доведено належними та допустимими доказами факт припинення зобов`язання за договором №0801-01 від 08.01.2020 в частині сплати основної заборгованості шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог за договором № 270919 від 27.09.2019 на підставі відповідної заяви №866 від 02.11.2020, тобто після відкриття провадження у справі № 905/1784/20 (15.10.2020), суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 192  850,00 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.  Перевіривши розрахунок пені та 3% річних за визначений позивачем період, суд дійшов висновку, що розрахунки є правильними, у зв`язку з чим задовольнив позовні вимоги в цих частинах у повному обсязі. Щодо стягнення інфляційних, суд дійшов висновку про правомірність суми інфляційних у розмірі 1866,77 грн за період з квітня по серпень 2020 року.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецтех Нармер" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 12.04.2021 у справі №905/1784/20 в частині відмови в стягненні втрат від інфляції в сумі 318,24 грн та закриття провадження в частині стягнення основної заборгованості в сумі 192 850,00 грн, та ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №0801-01 по наданню послуг гусеничного екскаватора VOLVO EC240CNL (стріла екскаватора 18,5 метрів + ковш) з екіпажем від 08.01.2020 в розмірі 192 850, 00 грн та втрати від інфляції в розмірі 318,24 грн. 
Скарга обґрунтована тим, що закриваючи провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в сумі 192  850,00 грн, суд прийняв до уваги заяву відповідача від 02.11.2020 №866 про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 192  850,00 грн, а саме: вимог ПП «Нормер» до ТОВ «Кормо-Транс-Логістик» за договором від 08.01.2020 №0801-01 по наданню послуг гусеничного екскаватора VOLVO EC240CNL (стріла 18,5 метрів + ковш) з екіпажем щодо погашення заборгованості за надані послуги; вимог  ТОВ «Кормо-Транс-Логістик» до ПП «Нормер» за договором від 27.09.2019 №2700919 щодо погашення заборгованості за надані послуги. Вказані суми є спірними з огляду на існування між сторонами спору щодо наявності та розміру відповідного зобов`язання, а саме сума вимоги ТОВ «Кормо-Транс-Логістик» до ПП «Нормер» за договором від 27.09.2019 №270919. Господарським судом Дніпропетровської області ухвалою від 12.10.2020 порушено провадження у справі №904/5496/20 за позовом  ТОВ «Кормо-Транс-Логістик» до ПП «Нормер» про стягнення заборгованості за договором від 27.09.2019 №270919. Станом на день винесення рішення у даній справі рішення у справі №907/5496/20 не набрало законної сили та переглядається Центральним апеляційним господарським судом. Зазначає, що заяви про зарахування зроблені вже після відкриття провадження в обох справах (№905/1784/20 та №904/5496/20), що вже свідчить про наявність спору між сторонами.
Щодо часткової відмови в стягненні втрат від інфляції зазначає, що судом не зазначено де саме позивач припустився помилки під час здійснення розрахунку втрат від інфляції.
24.06.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№7301), в якому відповідач проти апеляційної скарги заперечує, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що станом на час подання даної апеляційної скарги немає остаточного судового рішення щодо обґрунтованості застосування ПП «Нрмер» до ТОВ «Кормо-Транс-Логістик» оперативно-господарських санкцій за договором про надання послуг з перевезення вантажів №270919 від 27.09.2019, а отже неможливо правильно вирішити питання щодо обґрунтованості зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою відповідача від 02.11.2020 №866.
06.07.2021 до суду від позивача надійшли пояснення (вх.№7726), в яких позивач посилається на те, що ПП «Нормер» 22.10.2020 склало та направило на адресу  ТОВ «Кормо-Транс-Логістик»  повідомлення про застосування оперативної господарської санкції. І лише після отримання вказаного повідомлення ТОВ «Кормо-Транс-Логістик» складено наступні зарахування зустрічних однорідних вимог: №866 від 02.11.2020 та №876 від 05.11.2020, тобто вже після застосування оперативно-господарської санкції. Правочині, оформлені ТОВ «Кормо-Транс-Логістик», на думку позивача, не відповідають вимогам ст.601 ЦК України.
Під час апеляційного розгляду справи колегією суддів з`ясовано, що в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебувала справа №904/5496/20 за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Кормо-Транс-Логістик" до  Приватного підприємства "Нормер" про  стягнення боргу за договором про надання послуг з перевезення вантажів №270919 від 27.09.2019. Предметом доказування у справі №904/5496/20 були обставини, пов`язані з виконанням сторонами договірних зобов`язань щодо надання послуг з перевезення та їх оплати. Правова оцінка наявності заборгованості ПП "Нормер" перед ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" за  договором про надання послуг з перевезення вантажів №270919 від 27.09.2019 здійснювалась у  межах розгляду господарської справи №904/5496/20. Під час розгляду справи №905/5496/20 у суді першої інстанції ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" зменшило суму позовних вимог до ПП "Нормер" на суму його заборгованості перед ПП "Нормер"  - 192 850,00 грн, яку зарахувало як зустрічні однорідні вимоги заявою №866 від 02.11.2020.
Колегією суддів було встановлено, що господарська справа №904/5496/20 переглядається Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду.
Приймаючи до уваги, що у даному спорі у справі №905/1784/20 припинення господарського зобов`язання за позовною вимогою про стягнення основної заборгованості у сумі 192 850,00 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог згідно заяви №866 від 02.11.2020 безпосередньо залежить від результату розгляду Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кормо-Транс-Логістик» на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2021 у справі №904/5496/20, колегія суддів вирішила зупинити провадження у справі №905/1784/20 до розгляду Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кормо-Транс-Логістик» на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2021 у справі  №904/5496/20, про що була винесена відповідна ухвала Східного апеляційного господарського суду від 15.07.2020.
16.09.2021 в Єдиному державному реєстрі судових рішень було оприлюднено постанову Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 01.09.2021  у справі №904/5496/20, якою постанову Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2021 у справі № 904/5496/20 залишено без змін.
20.09.2021 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтех Нармер" надійшла заява (вх.№10940), в якій позивач просив поновити провадження у справі №905/1784/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтех Нармер" (вх.№ 1523 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 12.04.2021 у справі №905/1784/20.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.10.2020 провадження у справі №905/1784/20 поновлено, призначено судове засідання  на "04" листопада 2021 р. на 12:00 год., про що повідомлено учасників справи.  
21.10.2021 до суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі (вх.№12064), в якій відповідач просив суд розглядати апеляційну скаргу без участі його предствника.
Учасники провадження у справи у судове засідання не прибули, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційних скаргах доводи та вимоги,  колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 08.01.2020 між Приватним підприємством “Нормер”, виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кормо-Транс-Логістик", замовником, було укладено договір з надання послуг гусеничного екскаватора VOLVO EC240CNL (стріла 18,5 метрів + ковш) з екіпажем № 0801-01, згідно з яким виконавець надає послуги замовнику гусеничним екскаватором VOLVO EC240CNL (стріла 18,5 метрів + ковш 0,8 м. куб. із змінним кутом повороту, гідравлічний), що іменується в подальшому екскаватор, з екіпажем (машиністами), який ним керує та обслуговує його, для використання на об`єкті замовника: зливні канали аглодоменного виробництва ЦВС ПрАТ “МК Азовсталь” м. Маріуполь Донецької області, та надає замовнику послуги по керуванню та технічної експлуатації екскаватора відповідно до умов цього договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги.   
Згідно з п.3.1. договору вартість послуг виконавця складає 700,00 грн з урахуванням ПДВ 20 % за 1 годину роботи екскаватора без дизельного пального. Всього за одну зміну, зміна 10 (десять) годин – 7000,00  грн з урахуванням ПДВ 20% без дизельного пального. 
Відповідно до п.3.2. договору вартість послуг виконавця складає 875,00  грн з урахуванням ПДВ 20 % за 1 годину роботи екскаватора без дизельного пального. Всього за одну зміну, зміна 8 (вісім) годин – 7000,00 грн з урахуванням ПДВ 20% без дизельного пального.
Пунктом 3.4. договору передбачено, що загальна сума (мінімальне замовлення 30 календарних днів) надання послуг згідно даного договору складає 210  000,00 грн, в т.ч. ПДВ без дизельного пального. 
Замовник здійсняє оплату послуг шляхом безготівкового переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 15 календарних днів з дати отримання рахунку виконавця, виставленого на підставі підписаного сторонами акту виконаних робіт (п. 3.7. договору).
За змістом п.3.9. договору підставою для повного розрахунку є підписані сторонами акт приймання-передачі наданих послуг та змінні рапорти, які є невід`ємною частиною даного договору. Змінні рапорти оформлюються та підписуються щоденно – в кінці кожної зміни. Підписання актів приймання-передачі наданих послуг здійснюється подекадно кожні 10 календарних днів. 
Відповідно до п.3.10 договору зобов`язання замовника з оплати послуг або інших платежів згідно даного договору вважаються виконаними належним чином після зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця. 
Згідно з п. 4.1. договору послуги вважаються виконаними належним чином після підписання акту наданих послуг замовником.
Умовами п.4.2. договору передбачено, що виконавець складає змінні рапорти (які є невід`ємною частиною договору та підписуються представниками замовника за кожну відпрацьовану зміну). Протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання акту виконаних робіт замовник зобов`язаний підписати його та повернути виконавцю, або направити виконавцю мотивовану відмову від їх підписання. У випадку не підписання замовником у 5-денний строк з дати отримання акту виконаних робіт або не направлення у цей же строк виконавцю мотивованої відмови від їх підписання надані послуги вважаються прийнятими замовником у повному обсязі. 
Відповідно до п.6.2. договору за затримку виконання зобов`язань за даним договором замовник сплачує пеню виконавцю у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який стягується пеня від вартості належних до оплати робіт за кожний день прострочення. 
Закінчення строку дії даного договору не призводить до припинення викладеної у даному договорі згоди сторін щодо порядку вирішення спорів (п.6.3. договору).
Згідно з п.8.2. договору договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін та діє до 31.12.2020.      
На виконання умов договору виконавцем було складено наступні змінні рапорти: 
- за січень 2020 року – рапорти № 001, №002, №003, №004;
- за лютий 2020 року – рапорти № 016, №018, №019, №020;
- за березень 2020 року – рапорти №021, №023, №024, №025, №026, 026, №027, №030, №031. 
На підставі змінних рапортів складені наступні акти надання послуг: № 2 від 03.02.2020 на суму 101  500,00 грн, № 4 від 13.02.2020 на суму 51 450,00 грн, № 14 від 27.03.2020 на суму 39 900,00 грн.
Також на виконання умов договору позивачем було виставлено відповідачу відповідні рахунки на оплату: № 2 від 03.02.2020 на суму 101  500,00 грн, № 7 від 13.02.2020 на суму 51     450,00 грн, № 18 від 27.03.2020 на суму 39  900,00 грн.  
За твердженням позивача, відповідачем не було здійснено оплату за отримані послуги. 
09.11.2020 до суду від ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" надійшла заява про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. № 866 від 02.11.2020, в якій відповідач  посилається на те, що між ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" та ПП "Нормер" було укладено договір № 270919 від 27.09.2019 про надання послуг з перевезення (шламу та шлаку). На виконання умов договору ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" надав ПП "Нормер" послуги з перевезення на загальну суму 1 902 035,71 грн. Однак, ПП "Нормер" оплатив надані послуги лише частково, перерахувавши грошові кошти на загальну суму 187  123,90 грн, несплачений ПП "Нормер" залишок грошових коштів складає 1 714 911,81 грн.  
Як вважає відповідач, з дня складання цієї заяви вих.№866 від 02.11.2020 зустрічні однорідні вимоги по договору про стягнення з  ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" заборгованості у сумі 192  850,00 грн є зарахованими в рахунок погашення заборгованості про стягнення з ПП «Нормер» на користь ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" суми у розмірі 1  714  011,81, та вважаються припиненими на підставі ст.601 ЦК України. 
Також, 09.11.2020 до суду від ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" надійшла заява про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. № 876 від 05.11.2020, в якій відповідач вважає, що з дня складання даної заяви заявник зараховує зустрічні однорідні вимоги по договору №0801-01 від 08.01.2020 про стягнення з ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 2185,01 грн, пені у сумі 14811,03 грн, та 3% річних у розмірі 3413,65 грн в рахунок погашення та зарахування заборгованості до вимог про стягнення з ПП «Нормер» на користь ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" заборгованості по договору №270919 від 27.09.2019.  
25.11.2020 до суду від позивача надійшла заява про визнання недійсними правочинів, оформлених заявами про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог (вх.№22430/20), в якій позивач в порядку ч.3 ст.237 ГПК України просить: визнати недійсним правочин, оформлений ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №866 від 02.11.2020, та визнати недійсним правочин, оформлений ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №876 від 05.11.2020, посилаючись на те, що вказані суми є спірними, з огляду на існування між сторонами спору щодо наявності та розміру відповідного зобов`язання.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст.526 ЦК України, яка кореспондується з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Між сторонами виникли правовідносини у сфері виконання послуг на підставі укладеного ними договору про надання послуг гусеничного екскаватора VOLVO EC240CNL (стріла 18,5 метрів + ковш) з екіпажем № 0801-01 від 08.01.2020.
Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Рішення суду щодо стягнення пені та 3% річних не оскаржується жодною із сторін, тому не переглядається судом апеляційної інстанції в цій частині.
Позивачем на підтвердження наявності заборгованості та неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань надано акти надання послуг: № 2 від 03.02.2020 на суму 101 500,00 грн, № 4 від 13.02.2020 на суму 51 450,00 грн, № 14 від 27.03.2020 на суму 39 900,00 грн, які підписані сторонами без зауважень, а також рахунки на оплату: № 2 від 03.02.2020 на суму 101  500,00 грн., № 7 від 13.02.2020 на суму 51 450,00 грн, № 18 від 27.03.2020 на суму 39  900,00 грн. Загальна сума наданих послуг складає 192  850,00 грн
В свою чергу відповідачем 09.11.2020 було подано до суду заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог: вих. № 866  від 02.11.2020 на суму 192  850,00 грн та вих. № 876 від 05.11.2020 на загальну суму 20  409,69 грн, в яких відповідач посилається на те, що ним у порядку  ст. 601 ЦК України  проведено одностороннє зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме: заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 192 850,00 грн за договором № 08010-01 від 08.01.2020 надання послуг гусеничного екскаватора VOLVO EC240СNL ( стріла 18,5 метрів + ковш) з екіпажем  зараховано у рахунок зменшення основного боргу позивача перед відповідачем за договором № 270919 від 27.09.2019 у сумі 1 714 911,81 грн; інфляційних втрат у сумі 2 185,01 грн, пені у сумі 14 811,03 грн, 3% річних у сумі 3413,65 грн, а всього  20 409,69 грн, що нараховані позивачем на заборгованість відповідача за договором № 08010-01 від 08.01.2020, у рахунок зменшення нарахованих відповідачем на заборгованість позивача інфляційних, пені та 3% річних за  договором № 270919 від 27.09.2019. В зв`язку з чим просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справи щодо стягнення з відповідача 192 850,00 грн основної заборгованості, дійшов висновку, що ТОВ “Кормо-Транс-Логістик” доведено належними та допустимими доказами факт припинення зобов`язання за договором №0801-01 від 08.01.2020 в частині сплати основної заборгованості шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог за договором № 270919 від 27.09.2019 на підставі відповідної заяви №866 від 02.11.2020, оскільки дані вимоги є однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом. Також, як зазначено судом, між сторонами немає спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання, що підтверджується підписаними без зауважень актами наданих послуг. 
Однак, колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1-3 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.
Згідно з ч.3 ст.203 Господарського кодексу України (далі – ГК України) господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.
Аналогічні положення закріплені також у ст.601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Відповідно до ч.5 ст.202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16 наведено висновок про те, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо).
З огляду на положення чинного законодавства зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку має на меті оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, що становлять предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.
Водночас, однією із важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи невідповідність будь-якій із наведених умов виключає можливість зарахування у добровільному порядку.
Таким чином, для задоволення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог слід встановити наявність таких умов: зустрічність вимог, однорідність цих вимог, строк виконання яких настав та прозорість вимог, тобто відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання, оскільки лише за наявності всіх умов у сукупності можливо здійснити таке зарахування.
Подібну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 904/2215/19.
Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої із наведених умов виключає проведення зарахування у добровільному порядку. 
Як свідчать матеріали справи, позивач заперечував проти поданих відповідачем заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог, посилаючись на те, що вони вчинені з порушенням вимог ст.601, 602 ЦК України та ст.203 ГК України, а отже не можуть бути враховані під час розгляду справи. Вказував, що Господарським судом Дніпропетровської області  порушено провадження у справі №904/5496/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кормо-Транс-Логістик" до Приватного підприємства "Нормер" про стягнення 1 591 527,14 грн. В межах вказаної справи ПП «Нормер» не погоджується з вимогами ТОВ "Кормо-Транс-Логістик", стверджує, що у нього відсутній борг перед  ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" внаслідок застосування до останнього оперативно-господарської санкції в межах договору №270919 від 27.09.2019 на суму 3  153  779,19 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду судової справи № 904/5496/20 було порушення ПП «Нормер» грошових зобов`язань за договором перевезення вантажів № 270919 від 27.09.2019, укладеного між ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" (виконавець) та ПП "Нормер" (замовник), відповідно до умов якого виконавець зобов`язався за завданням замовника надавати послуги перевезення шламів по території ПАТ  ММК ім. Ілліча,  а замовник зобов`язався прийняти та оплати на умовах цього договору надані послуги.
На виконання умов договору ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" надав ПП «Нормер» послуги з перевезення на загальну суму 1 902 035,71 грн, останнім здійснено часткову оплату на загальну суму 187 123,90 грн. За твердженням ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" несплачений ПП «Нормер» залишок грошових коштів -  1 714 911,81 грн (1 902 035,71-  187 123,90 = 1 714 911,81), з яких виконавець заявив до стягнення 1 522 061,81 грн, і став причиною виникнення спору.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021 у справі №904/5496/20 позов задоволено. Стягнуто з  Приватного підприємства "Нормер" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кормо-Транс-Логістик" основний борг у сумі 1 522 061,81 грн, 3% річних у сумі 28 307,11 грн, інфляційні втрати у сумі 41 158,22 грн, судовий збір у сумі 23 872,91 грн.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2021, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 01.09.2021, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021 у справі № 904/5496/20 скасовано та прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено.
Як встановлено судом апеляційної інстанції в межах справи №904/5496/20, Товариством з обмеженою відповідальністю "Кормо-Транс-Логістик" було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог у зв`язку з проведенням ним у порядку  статті 601 ЦК України  одностороннім зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а саме:
- заборгованості ТОВ "Кормо-Транс-Логістик"  перед ПП «Нормер» у сумі 192 850,00 грн за договором № 08010-01 від 08.01.2020 надання послуг гусеничного екскаватора VOLVO EC240СNL (стріла 18,5 метрів + ковш) з екіпажем (далі  договір № 2)  у рахунок зменшення основного боргу ПП «Нормер» перед ТОВ "Кормо-Транс-Логістик"  за спірним у цій справі договором № 270919 від 27.09.2019 у сумі 1 714 911,81 грн (1714911,81  -192850,00 =  1 522 061,81);
- інфляційних втрат у сумі 2 185,01 грн, пені у сумі 14 811,03 грн, 3% річних у сумі 3413,65 грн, а всього  20 409,69 грн, що нараховані ПП «Нормер» на заборгованість ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" за договором № 2, - у рахунок зменшення нарахованих ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" на заборгованість ПП «Нормер» за спірним договором у цій справі інфляційних втрат у сумі 43 343,23 грн (43343,23-  2185,01 =  41 158,22) та 3% річних у сумі 46 531,79 грн (46531,79 - 3413,65  -14811,03 =  28 307,11).
Умовами укладеного між сторонами договору №270919 від 27.09.2019 передбачено (п.6.16 договору), що за невиконання виконавцем заявленого замовником місячного обсягу перевезення шламів виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 15 % від договірної ціни невиконаного обсягу перевезення.
За змістом п.11.9 договору №270919 від 27.09.2019 замовник має право в односторонньому безумовному порядку (у тому числі після закінчення строку дії договору) застосовувати до виконавця оперативно-господарську санкцію, виражену в утриманні сум пред`явлення виконавцю неустойки та розрахованих збитків із належних до сплати сум, у тому числі за виконані роботи та поставлені матеріали, шляхом направлення виконавцю повідомлення із зазначенням утриманої суми неустойки та розрахованих збитків.
Отже, як зазначено судом, п.11.9 укладеного між сторонами договору передбачено застосування оперативно - господарської санкції, яка не входить до переліку частини 1  ст. 236 ГК України, а саме: під оперативно-господарською санкцією розуміється право замовника  отримати суму нарахованих штрафних санкцій, спричинених невиконанням договору та збитків із сум, що підлягають сплаті виконавцю.
Як встановлено судом апеляційної інстанції у справі №904/5496/20, ТОВ  «Кормо-Транс-Логістик» не виконало взяті на себе зобов`язання місячного обсягу з перевезення, який визначається шляхом множення кількості днів у відповідному місяці на добову норму (4200 тон), що є підставою для нарахування замовником штрафу, передбаченого пунктом 6.16 договору, і яка  застосована ПП «Нормер» як оперативно-господарська санкція відповідно до пункту 11.9 договору. Отже, за наслідками перерахування замовником грошових коштів в сумі, які підлягає сплаті виконавцю після утримання неустойки та розрахованих збитків, вказаних в повідомленні, вважаються виконаними у повному обсязі зобов`язання замовника по перерахуванню грошових коштів в сумі, що підлягала сплаті виконавцю до утримання неустойки та розрахованих збитків, а також зобов`язання виконавця по сплаті замовнику неустойки та розрахованих збитків, вказаних у повідомленні. До завершення розгляду по суті спорів, що виникли, утримання замовником сум пред`явленої виконавцю неустойки та розрахованих збитків, не є порушенням, передбаченим договором зобов`язань замовника з оплати наданих виконавцем послуг та поставлених матеріалів. В зв`язку з чим, колегія суддів скасувала рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021 у справі № 904/5496/20 та ухвалила нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Верховний Суд в своїй постанові від 01.09.2021 визнав обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції.
Відповідно до п.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За таких обставин, вимоги відповідача, викладені в заявах про зарахування зустрічних однорідних вимог, не є безспірними, та є такими, що не відповідають вимогам встановленим ст.601 ЦК України. 
25.11.2020 позивачем було подано до суду заяву про визнання недійсними односторонніх правочинів, оформлених заявами про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог (вх.№22430/20), в якій позивач в порядку ч.3 ст.237 ГПК України просив: визнати недійсним правочин, оформлений ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №866 від 02.11.2020, та визнати недійсним правочин, оформлений ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №876 від 05.11.2020. 
Якщо угода подана згідно вимог ст.601 ЦК України суперечить вимогам чинного законодавства та інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, то сторона має право звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав з позовом до суду про визнання її недійсною, з урахування частини 1, пункту 2 частини 2 статті 16 ЦК України та статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України).
Відповідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною 3 ст.237 ГПК України передбачено, що ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.
Як свідчать матеріали справи відповідачем заяви №866 від 02.11.2020 та №876 від 05.11.2020 складені після відкриття провадження у даній справі (15.10.2020), з огляду на що позивач не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви. 
Враховуючи висновки Верховного Суду, зроблені в межах справи №904/5696/20, що умовами укладеного між сторонами договору (п.11.9) передбачено застосування оперативно - господарської санкції, яка виражена в утриманні сум пред`явленої виконавцю неустойки та розрахованих збитків із сум, які підлягають оплаті, в тому числі за виконані роботи та поставлені матеріали шляхом відправлення виконавцю відповідного повідомлення, що і було здійснено позивачем в межах договору від 27.09.2019 №270919 шляхом направлення відповідачу листа за вих.№2210 від 22.10.2020 про застосування до ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" оперативно-господарської санкції у вигляді штрафу на суму 3  153  779,19 грн відповідно до пунктів 2.2, 6.16, 11.9 договору від 27.09.2019 №270919, вимоги, викладені в заявах про зарахування зустрічних однорідних вимог не є безспірними.
При цьому судом першої інстанції не було надано оцінки доводам позивача, наведеним ним у відповіді на відзив на позовну заяву, стосовно відсутності у позивача боргу перед відповідачем внаслідок застосування до ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" оперативно-господарської санкції у вигляді штрафу на суму 3  153  779,19 грн та наявної на розгляді Господарського суду Дніпропетровської області справи №904/5496/20 за позовом ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" до ПП "Нормер" про стягнення 1 591 527,14 грн за договором  від 27.09.2019 №270919, в якій ПП "Нормер" не погоджувалось з вимогами ТОВ "Кормо-Транс-Логістик".
Оскільки грошові вимоги ПП «Нормер» до  ТОВ "Кормо-Транс-Логістик", які є предметом заліку за заявами №866 від 02.11.2020 та №876 від 05.11.2020, не є безспірними з огляду на існування між сторонами спору щодо наявності та розміру відповідного зобов`язання, з урахуванням застосування позивачем оперативно-господарської санкції згідно умов п.11.9 договору від 27.09.2019 №270919, правочини, оформлені заявами №866 від 02.11.2020 та №876 від 05.11.2020 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, не відповідають вимогам  статті 601 ЦК України, що є підставою для визнання їх недійсними у відповідності з положеннями  статті 215 ЦК України.
На підставі викладеного, враховуючи відсутність доказів оплати відповідачем заборгованості у розмірі 192  850,00 грн, колегія суддів вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення 192  850,00 грн основної заборгованості обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.
Щодо стягнення 2185,01 грн інфляційних втрат за загальний період з березня 2020 року по серпень 2020 року колегія суддів зазначає наступне.
Згідно до ч.1 ст. 612 ЦУ України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. 
Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних та інфляційних втрат є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Позивачем на підставі ст.625 ЦК України нараховано інфляційні втрати за загальний період з березня 2020 року по серпень 2020 року в сумі 2185,01 грн. 
Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, вважає його правомірним та обґрунтованим, з огляду на наступне.
Пунктом 3.7 договору №0801-01 від 08.01.2020 передбачено, що замовник здійснює оплату послуг шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця  протягом 15 календарних днів з дати отримання рахунку виконавця, виставленого на підставі підписаного сторонами акту виконаних робіт.
Згідно з п. 4.1. договору послуги вважаються виконаними належним чином після підписання акту наданих послуг замовником.
Акт надання послуг №2 на суму 101  500,00 грн та рахунок на оплату №2 були виставлені позивачем 03.02.2020, тому останнім днем сплати рахунку відповідачем є 18.02.2020.
Позивачем нарахування по акту №2 від 03.02.2020 здійснені за період з березня 2020 року по серпень 2020 року на суму 1318,84 грн. 
Акт надання послуг №4 на суму 51 450,00 грн та рахунок на оплату №7 були виставлені позивачем 13.02.2020, тому останнім днем сплати рахунку відповідачем є 28.02.2020.
Позивачем нарахування по акту №4 від 13.02.2020 здійснені за період з березня 2020 року по серпень 2020 року на суму 668,51 грн. 
Акт надання послуг №14 на суму 39  900,00 грн та рахунок на оплату №18 були виставлені позивачем 27.03.2020, тому останнім днем сплати рахунку відповідачем (з урахуванням вихідного дня) є 13.04.2020.
Позивачем нарахування по акту №14 від 27.03.2020 здійснені за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року на суму 197,66 грн. 
Позивачем при здійсненні розрахунку були враховані висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, а саме, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період  з урахуванням цього місяця, а якщо  суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця.  За аналогією, якщо  погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця  - інфляційна складова розраховується  без урахування цього місяця, а якщо  з 16 до 31 числа місяця  - інфляційна складова розраховується  з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
За таких обставим, позивачем правомірно нараховано інфляційні нарахування у загальному розмірі 2185,01 грн.
Відповідно до ч.1, 5 ст.236 ГПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Однак, рішення суду першої інстанції даним вимогам не відповідає, оскільки судом в рішенні зазначено, що розрахунок позивача щодо стягнення інфляційних є методологічно та арифметично невірним, проте не вказано та необґрунтовано, де саме помилився позивач, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні. 
Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, в зв`язку з чим рішення Господарського суду Донецької області від 12.04.2021 у справі №905/1784/20 в оскаржуваній частині слід скасувати, як таке, що прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Відповідно до п.п.б), в) п.4 ч.1 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 269, 270, п.2 статті 275, п.4 ч.1 статті 277, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтех Нармер"  задовольнити. 
Рішення Господарського суду Донецької області від 12.04.2021 у справі №905/1784/20 в частині закриття провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в сумі 192  850,00 грн скасувати. Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.
В частині стягнення інфляційних втрат рішення суду змінити.
Викласти резолютивну частину рішення в такій редакції:
«Позов задовольнити.
Визнати недійсним правочин, оформлений ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №866 від 02.11.2020.
Визнати недійсним правочин, оформлений ТОВ "Кормо-Транс-Логістик" заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №876 від 05.11.2020.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кормо-Транс-Логістик" (87515, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Італійська, будинок 35, код ЄДРПОУ 37380270) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтех Нармер" (49006, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул.Чичеріна (Надії Алексєєнко), 74, код ЄДРПОУ 42655681) 192  850,00 грн основної заборгованості, 3% річних в сумі  3  413,65 грн, інфляційні втрати в сумі 2185,01 грн, пеню в сумі 14  811,03  грн, судовий збір в сумі 3198,90 грн за подання позовної заяви.». 

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кормо-Транс-Логістик" (87515, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Італійська, будинок 35, код ЄДРПОУ 37380270) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтех Нармер" (49006, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул.Чичеріна (Надії Алексєєнко), 74, код ЄДРПОУ 42655681) 4346,29 судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Донецької області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено    15.11.2021 

Головуючий суддя                                                                    Я.О. Білоусова

Суддя                                                                                           О.А. Пуль  

Суддя                                                                                           В.О. Фоміна