ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/13813/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючого, Берднік І. С., Чумака Ю. Я.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 (колегія суддів: Коробенко Г. П. - головуючий, Кравчук Г. А., Козир Т. П.) і ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.08.2021 (суддя Бойко Р. В.) у     справі
за позовом Компанії "Power Construction Corporation of China, LTD" ("Пауер Констакшн Корпорейшн оф Чайна, ЛТД")
до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво"
про стягнення заборгованості, штрафних санкцій та збитків,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст обставин справи

1.1. Компанія "Power Construction Corporation of China, LTD" (далі - Компанія) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" (далі - ТОВ "Віннер Будівництво") про стягнення сум за договором субпідряду № 31/07/2019 від 01.08.2019 (далі - договір), штрафних санкцій і збитків.

1.2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором щодо своєчасного, якісного та повного виконання робіт, тому  зобов`язаний повернути суму вартості невиконаних робіт, які були оплачені позивачем у розмірі 32492457,70 грн. Крім того, позивач заявив про стягнення з відповідача збитків у розмірі 58490988,67 грн, понесених через вимушене залучення інших компаній для перероблення неякісно збудованого відповідачем фундаменту ВЕУ28 на технологічних №№ 1, 2; збитків у розмірі 64985936,90 грн, понесених через затримку в будівництві відповідачем 34 ВЕУ Сегмента 1; штрафу у розмірі 159741000,00 грн, що був сплачений позивачем на користь замовника будівництва за прострочення виконання будівництва доріг і платформ; штрафу у розмірі 11315840,62 грн на користь замовника будівництва за прострочення виконання будівництва фундаментів; пені у розмірі 5848642,39 грн, нарахованої за період прострочення виконання субпідрядником визначених договором робіт.

1.3. Разом із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій  просив накласти арешт на грошові кошти та все рухоме і нерухоме майно ТОВ "Віннер Будівництво" у межах суми заявлених позовних вимог - 332874866,28 грн, зокрема, на грошові кошти, що обліковуються на рахунках відповідача та на всі інші розрахункові рахунки ТОВ "Віннер Будівництво", які будуть виявлені органами державної виконавчої служби або приватними виконавцями під час виконання ухвали суду про забезпечення позову, а також, зокрема на автомобілі, що належать ТОВ "Віннер Будівництво" на праві власності: малолітражний фургон Ford Transit (білий, вантажний, 2014 року випуску, дата реєстрації права власності - 23.07.2015), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 10.03.2021), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 10.03.2021), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 11.03.2021), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 12.03.2021), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 17.03.2021), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 17.03.2021), та все інше рухоме і нерухоме майно, яке буде виявлене органами державної виконавчої служби або приватними виконавцями під час виконання ухвали суду про забезпечення позову.

1.4. В обґрунтування заяви про забезпечення позову Компанія зазначала, що заявлена нею до стягнення сума коштів є досить значною та складається з сум невикористаних відповідачем як субпідрядником коштів, штрафних санкцій, нарахованих відповідачу за неналежне виконанням взятих на себе за договором зобов`язань та збитків, понесених позивачем у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором. Позивач зауважував, що статутний капітал відповідача становить всього 86997,00 грн, за ним не зареєстровано жодного нерухомого майна, у власності ТОВ "Віннер Будівництво" перебуває лише шість транспортних засобів, при цьому, фінансове становище відповідача погіршилося, зокрема: на кінець 2020 року ТОВ "Віннер Будівництво" у річній фінансовій звітності задекларувало збитки в розмірі 58 млн. грн, в той час, як на кінець 2019 року декларувало прибуток на суму 34 млн. грн; залишкова вартість основних засобів станом на кінець 2020 року становила 29,3 млн. грн, а на кінець 2019 року - 79,1 млн. грн; вартість оборотних та необоротних активів з 422 млн. грн на кінець 2019 року зменшилась до 204,4 млн. грн на кінець 2020 року. 

2. Короткий зміст судових рішень 

2.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2021, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2021, заяву Компанії про забезпечення позову задоволено частково; вирішено до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/13813/21 накласти арешт: на кошти, що належать ТОВ "Віннер Будівництво" в межах суми у розмірі 29616226,45  грн, що обліковуються на будь-яких виявлених державним виконавцем при виконанні даної ухвали рахунках ТОВ "Віннер Будівництво", у тому числі, на рахунках № НОМЕР_1 в АТ "СЕБ Корпоративний Банк" (МФО 380797), № НОМЕР_2 в АТ "Прокредит Банк" (МФО 320984); на належні ТОВ "Віннер Будівництво" транспортні засоби: малолітражний фургон Ford Transit (білий, вантажний, 2014 року випуску, дата реєстрації права власності - 23.07.2015), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 10.03.2021), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 10.03.2021), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 11.03.2021), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 12.03.2021), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 17.03.2021), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 17.03.2021). В іншій частині в задоволенні заяви Компанії відмовлено.

2.2. Мотивуючи ухвалу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення з відповідача коштів у розмірі 332,8 млн. грн. Суд зазначив, що накладення арешту на грошові кошти у межах ціни позову  може призвести до повного блокування діяльності відповідача, тому, визначаючи обмеження в сумі накладеного обтяження, суд вважав за доцільне виходити із суми 32492457,70 грн, яка була фактично попередньо перерахована відповідачу та не освоєна ним внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за договором. Враховуючи відсутність будь-якої інформації про наявність коштів на рахунках відповідача, суд вважав за доцільне здійснити одночасно арешт майна, про існування якого вказував позивач, а саме транспортних засобів у кількості 6 одиниць. Суд першої інстанції, задовольняючи заяву Компанії, дійшов висновку, що обставини погіршення фінансового становища відповідача можуть унеможливити досягнення мети звернення з цим позовом до суду, тому частково задовольнив заяву позивача. Суд апеляційної інстанції зазначив, що  місцевий господарський суд правильно надав оцінку обґрунтованості доводів позивача, встановив безпосередній зв`язок між конкретними заходами забезпечення позову та предметом позову і правильно застосував статтю 136 Господарського процесуального кодексу України та обрав заходи забезпечення позову, які відповідають пункту 1 частині 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України. Суд апеляційної інстанції визнав безпідставними доводи скаржника щодо передчасності постановлення судом ухвали про забезпечення позову, посилаючись на наявність у договорі арбітражного застереження, оскільки станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали до суду від відповідача не надходило заперечення проти вирішення спору в господарському суді.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї  

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 та ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2021, ТОВ "Віннер Будівництво" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог позивача про застосування заходів забезпечення позову.

3.2. Скаржник зазначає, що суди неправильно застосували положення статей 136, 137, 139 Господарського процесуального кодексу України. ТОВ "Віннер Будівництво" вважає, що суди попередніх інстанцій застосували наведені норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20, від 11.08.2021 у справі № 910/9314/20, від 15.09.2021 у справі № 903/704/20, від 06.08.2021 у справі №  904/3103/20, від 25.05.2021 у справі № 925/1441/20, від 23.07.2021 у справі №  916/312/21, від 05.02.2020 у справі № 910/7511/19, від 23.12.2020 у справі №  911/949/20. ТОВ "Віннер Будівництво" посилається на те, що договір субпідряду містить арбітражне застереження, тому рішення за позовом Компанії не може бути прийняте господарським судом, а відтак вжиття заходів забезпечення позову є передчасним. Крім того, скаржник зазначає, що постанова суду апеляційної інстанції є невмотивованою та судом використано нерелевантну судову практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини. У доповненнях до касаційної скарги скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції проігнорував доводи скаржника про те, що відповідач не міг подати свої заперечення до застосування заходу забезпечення позову, оскільки був необізнаний про подання позову та заяви про забезпечення позову, свої заперечення проти розгляду справи в національному суді відповідач подав 31.08.2021. 

3.3. Компанія у відзиві на касаційну скаргу просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу ТОВ "Віннер Будівництво" - без задоволення. Позивач вважає доводи касаційної скарги безпідставними та необґрунтованими. За твердженням Компанії, скаржник не надав доказів на підтвердження своїх доводів про те, що ухвала місцевого суду є інструментом блокування господарської діяльності відповідача. Позивач зазначає, що до моменту відкриття виконавчого провадження відповідач вчинив дії щодо виведення зі своїх банківських рахунків грошових коштів. За фактом умисного перешкоджання відповідачем виконанню ухвали Господарського суду міста Києва від 28.08.2021 позивач звернувся із заявою до Національної поліції України про вчинення кримінального правопорушення. На виконання ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 02.11.2021 Святошинським УП ГУ НП у м. Києві розпочате досудове розслідування. Компанія зазначає, що скаржник не скористався своїм правом подати до місцевого суду заперечення проти розгляду справи в національному суді до моменту постановлення оскаржуваної ухвали, тому доводи скаржника про те, що договір субпідряду містить арбітражне застереження і вжиття заходів забезпечення позову є передчасним, є безпідставними. За твердженням Компанії, наявність в договорі арбітражного застереження не перешкоджає розгляду спорів за таким договором у національних судах України.  

4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

4.1. Переглянувши оскаржувану у справі постанову та ухвалу, дослідивши наведені  у касаційній скарзі та запереченнях на касаційну скаргу доводи, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

4.2. Предметом касаційного перегляду є судове рішення, ухвалене за результатами розгляду заяви позивача про вжиття заходів для забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та на майно відповідача.  

4.3. Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач посилався на те, що  сума позову є досить значною (332,8 млн. грн),  у той час як статутний капітал відповідача становить всього 86 997,00 грн і за ним не зареєстровано жодного нерухомого майна, у власності ТОВ "Віннер Будівництво" перебуває лише шість транспортних засобів. Крім того, позивач зазначав, що фінансове становище відповідача погіршилося, що може унеможливити досягнення мети звернення з даним позовом до суду - отримання заявлених до стягнення коштів при умові задоволення позову.

4.4. Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" (рішення від 19.03.1997) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням. 

Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.05.2004 року у справі "Продан проти Молдови" Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін. 

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини. 

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення. 

4.5. Відповідно до частини 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення. 

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

4.6. Статтею 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Разом із тим, за змістом частин 11, 12 статті 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті; не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

4.8. Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. 

4.9. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. 

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

4.10. Обрані заходи забезпечення позову не повинні зумовлювати повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачу майна чи зниження його вартості. 

4.11. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

4.12.  Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

4.13. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 також висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

4.14. Предметом позову у цій справі є вимога позивача про стягнення сум за договором, штрафних санкцій і збитків. Отже, предметом позову є вимоги майнового характеру, судове рішення у разі їх задоволення вимагатиме примусового виконання, а його виконання в майбутньому безпосередньо залежить від тієї обставини, чи буде наявною у відповідача необхідна сума грошових коштів.

Зважаючи на викладене, забезпечення господарським судом позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах заявлених позовних вимог безпосередньо пов`язане з предметом позову.

4.15. Місцевий господарський суд, дослідивши фактичні обставини, якими позивач обґрунтував необхідність застосування заходів забезпечення позову, надавши всебічну оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності забезпечення позову, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, навів в ухвалі необхідне мотивування та, встановивши, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може суттєво ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду (у разі задоволення позову), дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для їх застосування. Суд апеляційної інстанції зазначив, що  місцевий господарський суд правильно надав оцінку обґрунтованості доводів позивача, встановив безпосередній зв`язок між конкретними заходами забезпечення позову та предметом позову і правильно застосував статтю 136 Господарського процесуального кодексу України та обрав заходи забезпечення позову, які відповідають пункту 1 частині 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України.

4.16. За таких обставин, оскаржувані судові рішення прийняті з правильним застосуванням норм статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України.

4.17. Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах №№ 914/1570/20, 910/9314/20, 903/704/20, 904/3103/20, 925/1441/20,  оскільки скаржником не обґрунтовано яку саме норму права застосовано судами першої та апеляційної інстанцій без урахування висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, та не наведено обґрунтування подібності таких правовідносин із правовідносинами у цій справ.

4.18. Що стосується доводів скаржника щодо передчасності постановлення судом ухвали про забезпечення позову з огляду на наявність у договорі арбітражного застереження, колегія суддів зазначає таке.

У пункті 7 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Тому під час вирішення питання про залишення позову без розгляду з підстав, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, господарському суду необхідно встановити наявність сукупності наступних умов: існування арбітражної угоди, за якою позов у питанні, що порушене у державному суді, відноситься до компетенції арбітражу; від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді; встановлення судом дійсності, чинності та виконуваності арбітражної угоди.

Заперечення проти вирішення спору у Господарському суді міста Києва були подані ТОВ "Віннер Будівництво" після винесення оскаржуваної ухвали - 31.08.2021, таким чином доводи щодо передчасності постановлення судом оскаржуваної ухвали про забезпечення позову є безпідставними, а аргументи щодо необізнаності скаржника про розгляд заяви про забезпечення не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки відповідно до частини 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. 

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2021, за результатами розгляду заяви ТОВ "Віннер Будівництво" від 31.08.2021 залишено позов Компанії без розгляду та скасовано вжиті ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.08.2021 заходи забезпечення. Водночас, колегія суддів ураховує висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі №50/790-43/173 про те, що необхідно розмежовувати як окремі юридичні факти "скасування заходів забезпечення" господарським судом, який їх встановив, у зв`язку з тим, що такі заходи вичерпали свою дію чи потреба у їх збереженні відпала, а також "скасування ухвали суду про вжиття заходів забезпечення" судом вищої інстанції з підстав її невідповідності нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи. Відтак скасування заходів забезпечення позову не виключає можливості перегляду ухвали суду про їх вжиття у касаційному порядку, оскільки процесуальне право на її касаційне оскарження передбачено господарським процесуальним законодавством.

4.19. Відносно наведених у касаційній скарзі доводів скаржника щодо порушення судами положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів зазначає, що заходи забезпечення позову вжито за заявою Компанії з урахуванням всіх установлених місцевим господарським судом обставин при розгляді такої заяви та з дотриманням норм процесуального права.

4.21. Інші доводи касаційної скарги стосуються питань, пов`язаних із встановленими обставинами справи та з оцінкою доказів у ній, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.2. Відповідно до частин 3 статті 304 Господарського процесуального кодексу України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

5.3. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

5.4. За змістом статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.5. Оскільки наведені скаржником підстави касаційного оскарження не отримали підтвердження під час касаційного провадження, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані ухвалу та постанову - без змін.

5.6. Ураховуючи межі перегляду справи у касаційній інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, підстав для задоволення касаційної скарги і скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень немає.

7. Судові витрати

7.1. Судовий збір за подання касаційної скарги у порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, необхідно покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 і ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.08.2021 у справі № 910/13813/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                             Н. О. Багай

Судді                                                                                                          І. С. Берднік

                                                                                                    Ю. Я. Чумак