ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5389/21  Номер провадження 22-ц/814/2323/21	Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду
цивільних справ:
головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О., 

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Моторного (транспортного) страхового бюро України, Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер-Поліс» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 серпня 2021 року (повний текст рішення складено 19 серпня 2021 року)

у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Інтер-Поліс»

про відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в порядку регресу, 

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в порядку регресу.
В обґрунтування позову зазначено, що 04 грудня 2019 року в м. Полтава по вул. Європейській, 160, сталася дорожньо – транспортна пригода за участю автомобіля «Opel Calibra», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Nissan Note», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2019 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП. У зв`язку з настанням даної події Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 87691,23 грн. Після проведення даної виплати у Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло право зворотної вимоги до ОСОБА_1 . 
У зв`язку з вищевказаним, позивач просив суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у порядку регресу в розмірі 88 711,23 грн (в тому числі 1020,00 грн – за визначення розміру збитків) та понесені судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 серпня 2021 року в задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 застрахував цивільно - правову відповідальність в установленому законом порядку в ПрАТ СК «Інтер - Поліс», а тому Моторне (транспортне) страхове бюро України, яке виплатило страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статями 3 і 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно - правову відповідальність.
Вимоги, які зазначені в апеляційних скаргах
З рішенням суду не погодилися Моторне (транспортне) страхове бюро України та Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Інтер-Поліс» (далі - ПрАТ СК «Інтер - Поліс») та оскаржили його в апеляційному порядку. 
Скаржники прохали скасувати оскаржуване судове рішення, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та відшкодувати судові витрати, пов`язані із розглядом даної справи в суді.
Позиція учасників справи
Узагальнені доводи, наведені в апеляційній скарзі Моторного (транспортного) страхового бюро України
В апеляційній скарзі Моторне (транспортне) страхове бюро Українизазначає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи.
Так, позивачем вказано, що наданий відповідачем страховий поліс не зареєстрований в Єдиній центральній базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а бланк полісу №АМ/4414811 облікований страховиком – ПрАТ СК «Інтер-Поліс» як втрачений, про що 11 червня 2019 року було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті страховика. Також відсутні відомості про здійснення оплати страхового платежу та код представника сторони договору – страхового агенту. Зазначене, на думку позивача, свідчить про те, що страховий договір між відповідачем та ПрАТ СК «Інтер-Поліс» є неукладеним.
Узагальнені доводи, наведені в апеляційній скарзі Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер-Поліс»
Скаржником заявлено, що з прийнятим рішенням не можна погодитися у зв`язку з тим, що даним рішенням було вирішено питання про права та обов`язки ПрАТ СК «Інтер-Поліс», яке не було залучено в якості третьої особи, неповно з`ясовано всі обставини справи судом першої інстанції, що мають значення для справи та як наслідок прийнято помилково рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
ПрАТ СК «Інтер-Поліс» заперечуючи факт укладення страхового договору із відповідачем, посилаючись на його недійсність, вказував, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана відшкодувати в порядку регресу позивачу завдану шкоду.
Щодо доводів, наведених у відзиві на апеляційні скарги 
Відповідач у відзивах на апеляційні скарги зазначає, що наявність у ОСОБА_1 чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів презюмується відповідно до закону.
Також вказано, що страхувальник, перш за все, є споживачем і він не може передбачити неналежне виконання страховиком своїх обов`язків по актуалізації інформації по укладеним договорам страхування чи вчинення інших недобросовісних дій.
Натомість стягнення з відповідача страхового відшкодування за наявності чинного страхового полісу обов`язкового страхування суперечитиме меті інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
У зв`язку з вищезазначеним, відповідач прохав апеляційній скарги залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без змін.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до такого висновку.
Щодо розгляду справи без виклику сторін
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що Моторне (транспортне) страхове бюро України в позовній заяві зазначило ціну позову 88711,23 грн, що є менше ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осібта беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження. 
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 грудня 2019 року по вул. Європейській, 160, від вул. Комарова в напрямку вул. Серьогіна сталася дорожньо - транспортна пригода за участі автомобілів «Opel Calibra», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Nissan Note», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження .
Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн (а.с. 8-9).
На підставі звіту про незалежну оцінку майна №20 та наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України від 06 березня 2020 року було здійснено виплату відшкодування матеріального збитку ОСОБА_2 в розмірі 87 691,23 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1476062 від 11 березня 2020 року (а.с. 6, 11-42).
Згідно полісу №АМ/4414811 від 29 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та ПрАТ СК «Інтер - Поліс» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 80).
Відповідно до пункту 4 страхового полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 200 000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну – 100 000,00 грн.
У пункті 5 даного страхового полісу зазначено, що розмір франшизи становить 0,00 грн.
У пункті 3 вказано строк дії страхового полісу: з 30 жовтня 2019 року до 29 жовтня 2020 року.
Позиція апеляційного суду
Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро України у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.2 цієї статті).
За правилами статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у Моторному (транспортному) страховому бюро України є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями Моторного (транспортного) страхового бюро України є, зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.
Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (пункт 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених в пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Отже, обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди покладається на страховика, за умови укладення договору страхування.
Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн
Як вбачається з матеріалів справи, Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило водію пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля суму матеріальної шкоди, завданої з вини ОСОБА_1 , виходячи з того, що його цивільно-правова відповідальність не застрахована, і на цій підставі вимагає стягнення з нього цих коштів у порядку регресу.
Однак, матеріали справи свідчать про те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ СК «Інтер - Поліс», що підтверджується полісом №АМ/4414811 від 29 жовтня 2019 року.
Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань дані про припинення діяльності ПрАТ СК «Інтер - Поліс»відсутні.
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Тому, Моторне (транспортне) страхове бюро України, яке виплатило страхове відшкодування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону має реалізувати право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно - правову відповідальність.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що за відсутності судового рішення щодо визнання договору страхування, укладеного між ПрАТ СК «Інтер - Поліс» та ОСОБА_1 , недійсним, відсутності відомостей щодо ліквідації цієї страхової компанії та затвердження ліквідаційного балансу, правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 як особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, суми відшкодування у розмірі 87691,23 грн, сплаченої ОСОБА_2 , та 1020,00 грн за визначення розміру збитків, завданих власнику автомобіля «Nissan Note», д.н.з. НОМЕР_2 , відсутні.
Отже, висновок суду першої інстанції щодо того, що право вимоги у Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло до ПрАТ СК «Інтер - Поліс», а не до ОСОБА_1 , є обґрунтованим.
Щодо інших доводів апеляційної скарги
Щодо дійсності страхового полісу
Доводи Моторного (транспортного) страхового бюро України та ПрАТ СК «Інтер - Поліс»щодо того, що відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована, оскільки відповідно до витягу з бази даних поліс №АМ/4414811 від 29 жовтня 2019 рокуне знайдено, бланк облікований як втрачений, судова колегія відхиляє, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України  договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Порядок укладення і початок дії договору страхування визначено у статті 18 Закону України «Про страхування», в частині третій якої зазначено, що факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.
Аналогічні положення містяться й у статті 981 ЦК України.
Страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (пункт1.8 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України (пункт 17.2 статті 17 вищенаведеного Закону).
В постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року по справі №759/24061/19 викладена правова позиція, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Отже, видача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування і досягли згоди щодо істотних умов договору, а також доказом того, що страхова премія була сплачена.
У матеріалах справи міститься копія полісу обов`язкового страхування №АМ/4414811 від 29 жовтня 2019 року, в якому вказані реквізити сторін, інформація про сплату страхового платежу, він скріплений підписами від імені сторін та печаткою товариства, що відрізняє його від бланку.
Пунктом 3.4.1 розділу III Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09 липня 2010 року № 566, передбачено, що відомості про втрачені та зіпсовані бланки полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів надають страховики - члени Моторного (транспортного) страхового бюро України у строк не більше ніж 2 робочі дні з моменту втрати чи псування бланку.
При цьому, пунктом 3.5 глави 3 Порядку замовлення, виготовлення, дистрибуції, обліку бланків страхових документів з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом президії Моторного (транспортного) страхового бюро України від 7 липня 2010 року № 238/2010 із змінами і доповненнями визначено, що у випадках виявлення фактів втрати бланків полісів наявність оголошення або визнання бланку полісу втраченим не звільняє страховика від виконання зобов`язань за договором на такому бланку.
Відповідні висновки також викладено у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 323/3888/14-ц, провадження № 61- 906св18, від 11 липня 2018 року у справі № 521/6723/15-ц, провадження № 61-18202св18.
Встановивши, що договір страхування між ОСОБА_1 та ПрАТ СК «Інтер - Поліс» укладено у належній формі, підписано сторонами, скріплено печаткою товариства, у полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії №АМ/4414811 від 29 жовтня 2019 року, який відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про страхування» є підтвердженням укладення сторонами договору страхування, зазначено про сплату страхувальником страхового платежу, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для покладення обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час дорожньо-транспортної пригоди, безпосередньо на ОСОБА_1 , а не на його страховика.
Щодо незалучення в суді першої інстанції ПрАТ СК «Інтер-Поліс»
Твердження ПрАТ СК «Інтер - Поліс» про те, що суд першої інстанції не залучив страхову компанію в якості третьої особи, що в свою чергу вплинуло на їх права та обов`язки, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, адже відповідно до ухвали Полтавського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПрАТ СК «Інтер - Поліс».
Також третя особа скористалась своїм процесуальним правом та подала апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 серпня 2021 року, зазначивши свої підстави незгоди з даним рішенням та надавши відповідні докази, на підтвердження своєї позиції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишати судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні. 
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.
Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги осіб, які подали апеляційні скарги, не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цих апеляційних скарг.
Натомість 12 жовтня 2021 року разом з відзивом на апеляційну скаргу представник відповідача подав до суду заяву про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19).
Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник відповідача подав до суду: договір про надання професійної правничої допомоги від 12 серпня 2021 року, зі строком дії до 31 грудня 2022 року; додаткову угоду від 12 серпня 2021 року до договору №27/2021 про надання професійної правничої допомоги від 12 серпня 2021 року, в якому узгоджено порядок оплати гонорару; детальний опис робіт (наданих послуг) до акту надання послуг від 09 жовтня 2021 року на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 12 серпня 2021 року, в якому зазначено, що вартість виконаних робіт становить 5100,00 грн: ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги, аналіз нормативно-правової бази, аналіз правових позицій Верховного Суду, формування правової позиції по справі, визначення тактики захисту прав та інтересів клієнта – 2 години, 1400,00 грн, підготовка та направлення відзиву – 3700,00 грн за відповідний процесуальний документ; акт наданих послуг від 09 жовтня 2021 року; ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Терзі О.С. від 09 жовтня 2021 року, серія ВІ №1060662.
Разом з тим, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача (пункт 2 частини другої статті 141 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18-ц зазначено, що відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Отже, враховуючи той факт, що колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційних скарг та відсутності заперечень зі сторони позивача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про задоволення заяви про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, тому з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню кошти на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5100,00 грн.

Керуючись статтями 137, 141, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України, Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер-Поліс» – залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 серпня 2021 року – залишити без змін.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 5100,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2021 року.

Головуючий                                 В.П. Пікуль 

Судді                         Т.В. Одринська

О.О. Панченко