Ухвала
 
10 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 304/958/13-ц
провадження № 61-2639вно21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого судді - Фаловської І. М.,
суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач)., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 (відповідач за зустрічним позовом),
відповідачі: ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом), Перечинська міська рада Закарпатської області, відділ Держземагенства у Перечинському районі Закарпатської області (третя особа за зустрічним позовом),
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву  ОСОБА_2  про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 18 вересня 2019 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Перечинської міської ради Закарпатської області, відділу Держземагенства у Перечинському районі Закарпатської області про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку;               за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - відділ Держземагенства у Перечинському районі Закарпатської області, про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Перечинської міської ради Закарпатської області, відділу Держземагенства у Перечинському районі Закарпатської області про визнання недійсними та скасування рішень Перечинської міської ради, визнання недійсними договору купівлі-продажу та державного акта на право власності на земельну ділянку.
Позов мотивовано тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 0,0711 га в урочищі «Поляково» в м. Перечин, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 22 лютого 2008 року серії                                   ЗК № 004962, яка передана їй для ведення особистого селянського господарства.                       
У 2013 році, прийшовши на свою земельну ділянку, вона побачила там відповідача, який є суміжним землекористувачем. ОСОБА_2 повідомив їй що вказана ділянка є його власністю та показав державний акт на право власності на земельну ділянку на своє ім`я, який отримав у Перечинському районному відділі земельних ресурсів.
Позивач вважає, що Перечинська міська рада протиправно позбавила її права приватної власності на землю, прийнявши без її відома і поза її волею рішення 7 сесії  V скликання ради № 375-Р від 05 жовтня 2010 року, на підставі якого з відповідачем укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12 листопада 2010 року шляхом викупу, та, в подальшому, 16 червня 2011 року, видано ОСОБА_2 державний акт на право власності на землю серії ЯЛ № 749407 на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2123255100:01:004:0110. Відчужуючи ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу земельну ділянку площею 0,0642 га, кадастровий номер 2123255100:01:004:0110, Перечинська міська рада не була власником або уповноваженою особою на розпорядження земельною ділянкою, оскільки така не була в комунальній власності, а належала їй на праві приватної власності.
З урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд: 
-         визнати недійсним рішення 7 сесії V скликання Перечинської міської ради                                 № 375-Р «Про затвердження експертних грошових оцінок земельних ділянок та надання дозволу на продаж земельних ділянок з розстроченням платежу»                                          від 05 жовтня 2010 року;
-         визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12 листопада 2010 року шляхом викупу;
-         визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0642 га в    АДРЕСА_2 , виданий ОСОБА_2 ; 
-         зобов`язати ОСОБА_2 звільнити незаконно захоплену земельну ділянку площею 0,0711 га, яка належить позивачу; 
-         заборонити ОСОБА_2 проводити будь-які роботи на цій земельній ділянці.
У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до                               ОСОБА_1 , третя особа - відділ Держземагенства у Перечинському районі Закарпатської області, про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку.
Зустрічний позов мотивовано тим, що з моменту укладення між ним та Перечинською міською радою договору купівлі-продажу від 12 листопада 2010 року № 1705 земельної ділянки шляхом викупу, йому на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею  0,0642 га на    АДРЕСА_2 . 
Згідно акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства при розгляді законності надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки встановлено, що останній на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 0,0711 га, яку надано для ведення особистого селянського господарства згідно державного акта на право власності серії ЗК № 004962, кадастровий номер 2123255100:01:004:0067, проте дані про розробника технічної документації відсутні.                      У списку громадян, яким надані земельні ділянки в урочищі «Поляково», громадянки ОСОБА_1 немає. 
Оскільки державний акт виданий ОСОБА_1 без додержання норм чинного законодавства України, тому ОСОБА_2 просив зустрічний позов задовольнити та визнати недійсним і скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 0004962, виданий на ім`я ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 грудня                          2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано недійсним та скасовано рішення 7 сесії V скликання Перечинської міської ради № 375-Р «Про затвердження експертних грошових оцінок земельних ділянок та надання дозволу на продаж земельних ділянок з розстроченням платежу» від 05 жовтня 2010 року в частині: погодження звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення на АДРЕСА_1 , що знаходиться у користуванні на умовах оренди у ОСОБА_2 , площею 0,0642 кв. м; надання дозволу ОСОБА_2 на її викуп; її продажу з розстроченням платежу в два роки, а також оформлення та видачі ОСОБА_2 державного акта на право власності на земельну ділянку. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки шляхом викупу, укладений між Перечинською міською радою Закарпатської області та ОСОБА_2 12 листопада 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Конончук В. Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 1705, в частині продажу земельної ділянки 2 площею 0,0642 га, кадастровий номер 2123255100:01:004:0110, що розташована на                                      АДРЕСА_1 . Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 749407, на                               АДРЕСА_1 , площею 0,0642 га, кадастровий номер 2123255100:01:004:0110 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, виданий ОСОБА_2 20 червня 2011 року.                           У задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом - відмовлено. 
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 004962, яка розташована в урочищі «Поляково» в м. Перечин Закарпатської області, площею 0,0711 га кадастровий номер 2123255100:01:004:0067, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, виданий ОСОБА_1 22 лютого 2008 року; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 024,00 грн в якості відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи; стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 294,60 грн з кожного на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування витрат, пов`язаних із залученням експерта. 
Задовольняючи частково первісний позов суд першої інстанції виходив з того, що прийняття Перечинською міською радою рішення «Про затвердження експертних грошових оцінок земельних ділянок та надання дозволу на продаж земельних ділянок з розстроченням платежу» від 05 жовтня 2010 року в частині спірної земельної ділянки і без висновку державної експертизи технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок суперечить законам України та підлягає скасуванню, а оскільки оскаржуване рішення Перечинської міської ради слугувало підставою укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 листопада 2010 року і видачі ОСОБА_2 20 червня 2011 року державного акта на право власності на спірну земельну ділянку, тому суд дійшов висновку про визнання їх недійсними. 
Задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка розташована у межах населеного пункту міста Перечин, а отже, районна державна адміністрація не мала повноважень на виділення такої земельної ділянки ОСОБА_1 , тому зустрічний позов підлягає задоволенню, державний акт на право власності на земельну ділянку, який посвідчує право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, слід також визнати недійсним.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено; апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2014 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 скасовано та відмовлено у їх задоволенні. В решті рішення Перечинського районного суду від 03 грудня 2014 року залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків про задоволення зустрічного позову, оскільки установлено, що рішення про надання земельної ділянки ОСОБА_1 прийняте неповноважним органом, межі такої ділянки не встановлювалися та не реєструвалися. 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову                   ОСОБА_1 та відмовляючи у його задоволенні, апеляційний суд виходив з того, що рішенням Перечинської міської ради від 05 жовтня 2010 року надано ОСОБА_2 дозвіл на викуп орендованих земельних ділянок розміром 1 371 кв. м із розстроченням на два роки, а 12 листопада 2010 року між Перечинською міською радою та                      ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу № 1706 цих земельних ділянок. Суд виходив з того, що такий правочин укладений відповідно до чинного законодавства на виконання рішення міської ради, нотаріально посвідчений, ціна об`єкта продажу визначена експертною грошовою оцінкою.
Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції
Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області                                  від 17 червня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсним рішення 7 сесії V скликання Перечинської міської ради № 375-Р «Про затвердження експертних грошових оцінок земельних ділянок та надання дозволу на продаж земельних ділянок з розстроченням платежу» від 05 жовтня                    2010 року в частині погодження звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення на території АДРЕСА_1 , що знаходиться у користуванні на умовах оренди у ОСОБА_2 , площею 0,0642 кв. м; надання дозволу ОСОБА_2 на її викуп; її продажу з розстрочкою вартості в два роки, а також оформлення та видачі ОСОБА_2 державного акта на право власності на земельну ділянку.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки шляхом викупу, укладений між Перечинською міською радою Закарпатської області та ОСОБА_2 12 листопада 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Конончук В. Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 1705, в частині продажу земельної ділянки 2 площею 0,0642 га, кадастровий номер 2123255100:01:004:0110, що розташована на АДРЕСА_1 .
Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку                                          серії ЯЛ №749407, по АДРЕСА_1 , площею 0,0642 га, кадастровий номер 2123255100:01:004:0110 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, виданий ОСОБА_2                               20 червня 2011 року.
Зобов`язано ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку кадастровий номер 2123255100:01:004:0067, площею 0,0711 га, яка належить ОСОБА_1 . 
Заборонено ОСОБА_2 проводити будь-які роботи на земельній ділянці кадастровий номер 2123255100:01:004:0067, площею 0,0711 га, яка належить ОСОБА_1 . 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - відділ Держземагенства у Перечинському районі Закарпатської області, про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова Верховного Суду мотивована тим, що не допускається порушення майнових прав колишніх членів колективних сільськогосподарських підприємств, а                   ОСОБА_4 , як член колективного сільськогосподарського підприємства, отримала сертифікат № ЗК 0033147 на право на земельну частку (пай) у розмірі 2,1 умовних кадастрових гектарів на підставі рішення Перечинської районної державної адміністрації від 12 червня 1997 року № 146.
Верховний суд виходив з того, що ОСОБА_1 отримала право власності на спірну земельну ділянку відповідно до вимог законодавства, оскільки розпорядженням голови Перечинської районної адміністрації від 02 жовтня 2003 року № 277 «Про передачу в приватну власність та виділення земельних часток (паїв) в натурі взамін сертифікатів на території Перечинської селищної ради» затверджено проект поділу земель колективної власності, виділено власникам земельних сертифікатів (у тому числі, ОСОБА_1 , як власнику сертифіката № ЗК 0033147) земельні ділянки в натурі відповідно до схеми поділу земель колективної власності та видано державні акти на право приватної власності на землю. А 22 лютого 2008 року Перечинською міською радою ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0711 га, яка розташована в урочищі «Поляково» м. Перечин, з цільовим призначенням земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства.
На час придбання ОСОБА_2 спірної земельної ділянки саме ОСОБА_1 була її власником, тому нею не могла розпоряджатися ні районна державна адміністрація ні будь-хто інший крім її власника ОСОБА_1 . Саме з таких підстав суд дійшов висновку про задоволення первісного позову.
Оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 004962, який посвідчує право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, є дійсним, у                  ОСОБА_2 відсутнє право, яке підлягає захисту в судовому порядку, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.
Короткий зміст заяви
17 лютого 2021 року ОСОБА_2 надіслав до Верховного Суду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови цього суду від 18 вересня 2019 року з підстав наявності істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України).
Доводи особи, яка подала заяву
Заява ОСОБА_2 , з урахуванням уточнень, обґрунтована тим, що Перечинська міська рада не могла теоретично і ніколи не видавала фактично спірний державний акт серії ЗК № 004962, а висновки Верховного Суду у цій частині є помилковими з огляду на наступні нововиявлені обставини.
ОСОБА_2 вказує, що 22 грудня 2020 року він подав до Перечинської районної адміністрації запит на публічну інформацію, у якому просив надати йому «Проект поділу земель колективної власності ТОВ «Земледар» та «Схему поділу земель колективної власності», затверджених розпорядженням Перечинської районної державної адміністрації від 02 жовтня 2003 року № 277.
Листом від 29 січня 2021 року № 01-22/18 Перечинська районна державна адміністрація повідомила ОСОБА_2 про відсутність таких документів.
13 січня 2021 року ОСОБА_2 подав до відділу у Перечинському районі головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області запит на публічну інформацію, у якому просив надати проект поділу земель колективної форми власності ТОВ «Земледар» з додатками до схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КГСП ім. І. Франка з додатками, в тому числі, рішеннями про їх затвердження.
Листом відділу у Перечинському районі головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 18 січня 2021 року ОСОБА_2 повідомлено про те, що проект поділу земель колективної форми власності ТОВ «Земледар» з додатками, в тому числі, рішеннями про його затвердження в архіві відділу не реєструвався і такий відсутній. Цим же листом йому надано копію схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КГСП ім. І. Франка Перечинського району Закарпатської області. У розділі І «Пояснювальна записка» зазначено, що схема розроблена за скороченою програмою без розробки проекту організації території земельних ділянок при поділі на земельні частки (паї) та вказано, що зазначені роботи будуть виконані окремою технічною документацією при передачі земельних часток (паїв) в натурі.
Оскільки зі змісту схеми поділу земель та листів Перечинської районної державної адміністрації убачається, що проект організації території земельних ділянок при поділі на земельні частки (паї) КГСП ім. І. Франка або ТОВ «Земледар» не розроблявся, тому рішенням Перечинської районної державної адміністрації від 02 жовтня 2003 року                    № 277 не могли бути визначені конкретне місце розташування, межі в натурі та конфігурація належної ОСОБА_1 земельної ділянки.
Про вказані обставини ОСОБА_2 раніше відомо не було, що підтверджується листом відділу Держкомзему у Перечинськму районі Закарпатської області від 15 вересня 2014 року № 31-714-0.5-2181/2-14.
Указані нововиявлені обставини мають значення для справи, оскільки спірний державний акт на право власності на землю серії ЗК № 004962 виданий 22 лютого  2008 року з порушенням процедури його видачі.
Відсутність кадастрового плану земельної ділянки унеможливлювала присвоєння земельній ділянці ОСОБА_1 кадастрового номера та внесення його до державного акта, тобто в державний акт серії ЗК № 004962 внесені відомості про кадастровий номер, площу та форму земельної ділянки, що фактично не існувала та не відображалася на жодних передбачених законодавством об`єктах матеріального світу (носіях), тобто такі відомості є неправдивими.
ОСОБА_2 вказує, що подав до Генерального прокурора заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першої статті 366 Кримінального кодексу України, що полягає у службовому підробленні шляхом внесення до спірного державного акта на право власності на земельну ділянку серії   ЗК № 004962 завідомо неправдивих відомостей про кадастровий номер, площу та форму такої ділянки.
Крім того, заявник вказує на те, що у зв`язку із порушенням його прав державою, гарантованих статтею 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, статті 1 протоколу до Конвенції ним подано заяву до ЄСПЧ.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просив скасувати постанову Верховного Суду                   від 18 вересня 2019 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2021 року відкрито провадження за заявою про перегляд постанови за нововиявленими обставинами в цій справі та витребувано її матеріали з Перечинського районного суду Закарпатської області. Справу призначено до судового розгляду у складі колегії у кількості п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Указана справа надійшла до Верховного Суду. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, заслухавши суддю-доповідача, надавши оцінку доводам заявника щодо наявності підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, дійшов таких висновків. 
У частині першій статті 423 ЦПК України визначено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно із пунктом 1 частини другою статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:
1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;
2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (частина четверта статті 423 ЦПК України).
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Для перегляду судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами, суд повинен враховувати не тільки ту обставину, що заявнику не було відомо про них, а й те, що такі обставини не могли бути йому відомі на час розгляду справи.
При цьому, процесуальні недоліки розгляду справи не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Не можуть бути визнані нововиявленими обставини, щодо яких суду зрозуміло, що вони були відомі (або мали бути відомі) заявнику на час розгляду справи, зокрема, якщо на ці обставини посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, апеляційній чи касаційній скарзі, або які могли бути встановлені судом при здійсненні певних процесуальних дій, дослідженні матеріалів справи тощо.
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 17 лютого 2021 року у справі № 459/1039/16-ц (провадження № 61-17077св20).
Наведена заявником підстава для перегляду постанови за нововиявленими обставинами не підпадає під дію пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України та не може вважатися нововиявленою обставиною у розумінні статті 423 ЦПК України з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Частиною першою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Аналогічні норми містив ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.
Інформація яку отримав заявник, надсилаючи запити до відповідних органів вже після ухвалення постанови Верховним Судом 18 вересня 2019 року, могла бути отримана під час розгляду справи по суті, заявник не був позбавлений можливості клопотати про витребування доказів. Крім того схема поділу земель, на яку, серед іншого, ОСОБА_2 посилається як на підставу для перегляду постанови за нововиявленими обставинами міститься у матеріалах справи (т. 1, а. с. 110), а тому не може вважатися нововиявленою.
Посилання заявника на звернення до Генеральної прокуратури із заявою про вчинення кримінального правопорушення, з огляду на главу 3  ЦПК України, не є підставою для перегляду постанови за нововиявленими обставинами, крім того, відсутній судовий вирок щодо зазначених вище обставин. 
Інші доводи заяви ОСОБА_2 зводяться до незгоди із судовим рішенням, переоцінки доказів у справі та не спростовують мотиви і висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18 вересня 2019 року.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.
Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви  ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 18 вересня  2019 року та залишення судового рішення в силі.
Керуючись статтями 400, 423, 429 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні заяви  ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 18 вересня 2019 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Перечинської міської ради Закарпатської області, відділу Держземагенства у Перечинському районі Закарпатської області про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - відділ Держземагенства у Перечинському районі Закарпатської області, про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку.
Постанову Верховного Суду від 18 вересня 2019 року залишити в силі.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	І. М. Фаловська  	
Судді:	В. М. Ігнатенко   С. О. Карпенко  	
 	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	М. Ю. Тітов