Київський апеляційний суд 

 

П О С Т А Н О В А 
 
І м е н е м     У к р а ї н и 
            
2 листопада 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Тютюн Т.М. за участю ОСОБА_1 - особи, щодо якої винесено постанову, захисника Онопрієнка С.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Онопрієнка С.Ю. на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 2 вересня 2020 року щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця               м. Києва, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
 
у с т а н о в и в :
 
Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 02.09.2020 на   ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Як встановив суд, 12 липня 2020 року о 21 годині 45 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Volkswagen" д/н НОМЕР_2 біля будинку № 17 на                                вул. Дніпровська набережна в м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.
В апеляційній скарзі захисник Онопрієнко С.Ю. просить постанову судді скасувати та прийняти нову постанову, якою матеріали справи повернути до Управління патрульної поліції у м. Києві для належного оформлення, а у разі неможливості - закрити  провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про порушення під час розгляду справи права ОСОБА_2 на захист, неповноту дослідження доказів, що, як наслідок, потягло прийняття незаконного рішення. Так, суд відмовив у задоволенні клопотань захисника, як поданих передчасно, про повернення матеріалів справи для належного оформлення, про витребування даних з бази "АРМОР", на підставі яких інспектор патрульної поліції встановив особу його підзахисного, і задовольнив клопотання про допит свідків. Допитавши свідків ОСОБА_3 і              ОСОБА_4 , суд проігнорував неявку свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , перейшов до дослідження відеозапису, обмежившись переглядом короткої його частини, не дав захиснику можливості висловити свої заперечення з приводу досліджених доказів і одразу оголосив про прийняте рішення. 
Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, у відповідності з якою справи про адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказує, що суд не дав можливості ОСОБА_1 у повній мірі скористатися правовою допомогою адвоката, зокрема, не дав можливості захиснику висловити думку щодо пред`явленого обвинувачення, заявити додаткові клопотання, не з`ясував причини неявки свідків, які були присутні на місці оформлення справи та могли б підтвердити або спростувати той факт, чи дійсно його підзахисний керував транспортним засобом. Крім того, прийнявши рішення про передчасність клопотань захисника, не повернувся до їх розгляду після дослідження доказів.
Вважає, що висновки суду не підтверджуються доказами. Так, пояснення свідка ОСОБА_4 не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки, як вбачається з відеозапису, ОСОБА_7 наполягав на тому, що транспортним засобом не керував. Також свідок пояснила, що роз`яснювала ОСОБА_8 права, проте відеозапис свідчить про зворотнє. Між тим, суд поклав ці пояснення в основу прийнятого рішення і відкинув пояснення його підзахисного та свідка ОСОБА_3 , залишивши поза увагою той факт, що в момент наближення автомобіля "Volkswagen" перед інспектором           ОСОБА_4 стояв чоловік, який закривав їй огляд, а тому вона не могла бачити зміну водіїв, навіть якби така мала місце.
На думку захисника, протокол про адміністративне правопорушення та інші докази є недопустимими, оскільки зібрані з порушення вимог закону, у зв`язку з чим суд повинен був їх відкинути. При складанні протоколу його підзахисному права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, не роз`яснювались, що свідчить про відображення у протоколі неправдивих відомостей та порушення законних прав  ОСОБА_2 . Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей у протоколі, внесення додаткових записів. Однаку копії протоколу анкетні дані свідків закреслено таким чином, що їх неможливо розібрати.
Після складання протоколу та ознайомлення з його змістом особа, яка його склала, зобов`язана надати можливість особі, яка притягається, до адміністративної відповідальності, викласти письмові пояснення та підписати його. Натомість, після прочитання протоколу інспектор патрульної поліції почала голосно запитувати, чи буде         ОСОБА_7 його підписувати, ігноруючи запитання останнього. Така поведінка інспектора, на переконання захисника, обмежила законні права ОСОБА_2 .
Наголошує на тому, що транспортним засобом керувала дружина ОСОБА_1 . ОСОБА_3 , а той перебував на пасажирському сидінні і з самого початку наполягав на цьому. Інспектор Кадькало О.В. стверджувала, що її боді-камерою зафіксовано, як він мінявся місцями з дружиною, але на багаторазові вимоги ОСОБА_2 пред`явити відповідні докази відповіла відмовою, з чого можна дійти висновку про відсутність таких доказів.
Крім того, захисник зазначає, що за ч.1 ст.130 КУпАП адміністративну відповідальність несуть судноводії, адже саме така редакція цієї норми міститься на офіційному сайті Верховного Ради України. У зв`язку з цим притягнення ОСОБА_1 до відповідальності буде протиправним. І навіть, якщо б відповідальності підлягали водії, то у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, у той час як відповідальність передбачена за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.   
Важливим для розгляду справи вважає і визначення місця вчинення адміністративного правопорушення, оскільки з протоколу вбачається, що його вчинено за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 17, а такої вулиці в м. Києві, фактично, не існує. Відповідно до Реєстру вулиць та інших поіменованих елементів міської вулично-дорожньої мережі міста Києва, який розміщений на офіційному сайті Департаменту містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації, в м. Києві є вулиця Дніпровська, що в Оболонському районі, та набережна Дніпровська, що в Дарницькому та Дніпровському районах. І таке формулювання у протоколі позбавляє можливості коректно встановити місце вчинення правопорушення та здійснити розгляд справи.
Також, як зазначено у протоколі, особу ОСОБА_2 встановлено за даними бази "АРМОР", але витяг з бази до справи не долучено і не вказано, за якими саме ознаками відбувалось встановлення особи.
Вислухавши пояснення захисника Онопрієнка С.Ю. і ОСОБА_1 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав. 
Вивченням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції згідно з ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є обґрунтованим і підтверджується наявними в справі доказами.
Такими доказами є дані, зафіксовані в: протоколі про адміністративне правопорушення, в якому детально викладено суть порушення, вчиненого              ОСОБА_1 , про що зазначено раніше; письмових поясненнях свідків                 ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , у присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння; записі портативного відеореєстратора поліцейського.
Також суд взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_4 - інспектора патрульної поліції, у відповідності з якими вона була очевидцем того, як на виїзді від річки на                вул. Дніпровська набережна зупинився автомобіль "Volkswagen", з-за керма якого вийшов чоловік, а з пасажирського сидіння - жінка, які помінялися місцями. Під`їхавши ближче, автомобіль зупинився, оскільки виїзд перегороджував мотоцикл. Під час спілкування у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, які вона у подальшому вказала у протоколі. Крім того, ОСОБА_1 не заперечував факт вживання алкоголю та пояснив, що мав намір проїхати лише погану ділянку дороги, оскільки шкода було автомобіль. Подальший рух продовжила б дружина. Враховуючи те, що вона особисто бачила, що за кермом був ОСОБА_1 , то запропонувала йому пройти огляд на стан сп`яніння з використанням газоаналізатора "Drager" або в закладі охорони здоров`я, від чого той відмовився. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надав для огляду посвідчення водія, щодо нього було винесено постанову за ч.1 ст.126 КУпАП.   
Оскільки вказані докази узгоджуються між собою, їх правильно покладено в обґрунтування висновків суду, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Суд правильно не врахував пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував.
Така версія спростовується поясненнями свідка ОСОБА_4 , які узгоджуються із записом портативного відеореєстратора, яким зафіксовано, як ОСОБА_3 на підвищених тонах сперечається з інспектором поліції та зазначає, що ОСОБА_1 сів за кермо, оскільки самостійно об`їхати яму вона не могла. При цьому обидва наполягають на тому, що це не дорога, оскільки на ній відсутнє дорожнє покриття, дорожня розмітка, освітлення, тощо. І відсутність відеофіксації роз`яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, її прав, не свідчить про те, що вони їй не роз`яснювалися, взагалі.
Доводи у клопотанні захисника про повернення матеріалів справи для належного оформлення до Управління патрульної поліції у м. Киві загалом свідчать про незгоду з відомостями, викладеними у протоколі, що не може бути підставою для задоволення клопотання, оскільки оцінку цим даним суд може дати за резальтатами розгляду справи. Ні захисником, ні ОСОБА_1 не заперечується той факт, що протокол про адміністративне правопорушення складений щодо останнього. Отже, відсутність у справі даних з бази "АРМОР", на підставі яких інспектор патрульної поліції встановила особу, ніяким чином не вплинула і не могла вплинути на законність прийнятого суддею рішення. 
Свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 лише засвідчили відмову ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння, що стороною захисту не заперечується, і не повідомляли про те, чи керував ОСОБА_1 транспортним засобом. Відтак, нагальної необхідності у заслуховуванні пояснень цих свідків не було.
Отже, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд у повній мірі створив необхідні умови для реалізації стороною захисту своїх прав, а тому порушень норм процесуального права допущено не було. 
Протокол про адміністративне правопорушення складений у відповідності з вимогами ст.256 КУпАП за відмову особи, яка керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду в присутності двох свідків, тобто порушення водієм вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, що повністю узгоджується з диспозицією ст.130 КУпАП, а не за керування особою транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, як намагається довести захисник. Закреслення анкетних даних свідків містяться у копії протоколу. Дійсно, приховування у такий спосіб даних свідків ані законом, ані підзаконними нормативними актами не передбачено, однак це не тягне за собою визнання даних у протоколі недопустимими доказами.  
Після складання протоколу інспектор неодноразово ознайомила ОСОБА_1 з його змістом і дала можливість власноручно викласти письмові пояснення по суті порушення. Що стосується посилань в апеляційній скарзі на нібито ігнорування уточнюючих запитань ОСОБА_1 і обмеження у такий спосіб його прав, то вони є надуманими, оскільки ці питання зводились до незгоди з даними у протоколі щодо місця вчинення адміністративного правопорушення, взагалі, щодо його вчинення                ОСОБА_1 , який заперечив як факт керування транспортним засобом, так і керування ним по дорозі, якою не вважав місце зупинки автомобіля, а також наполягав на отриманні відповіді, за допомогою якого технічного приладу інспектор встановила у нього запах алкоголю.
Безпідставними є і посилання захисника на те, що в м. Києві не існує вулиці Дніпровська набережна. За інформацією в офіційному довіднику "Вулиці міста Києва", затвердженому рішенням Київської міської ради від 22.01.2015 року № 34/899, в місті Києві є Дніпровська набережна, яка розташована у Дарницькому та Дніпровському районах.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, правопорушення вчинено та протокол складено за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, 17, з прив`язкою до будівлі автомийки, адже ОСОБА_1 керував автомобілем при виїзді з парку. Таке формулювання у протоколі не позбавляє можливості встановити місце вчинення правопорушення та здійснити розгляд справи.
Що стосується тверджень в апеляційній скарзі, що адміністративній відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП підлягають судноводії, а не водії транспортних засобів, то вони не ґрунтуються на законі.
Згідно з ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 2617-VIII від 22.11.2018, який набрав чинності 01.07.2020, статтю 130 КУпАП було викладено в редакції, яка передбачала адміністративну відповідальність судноводіїв за керування річковими, морськими або маломірними суднами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передачу керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмову від такого огляду. Цим же Законом Кримінальний кодекс України було доповнено статтею 2861, яка передбачала вже кримінальну відповідальність за вчинення аналогічних дій водіями транспортних засобів.
Однак Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 720-IX від 17.06.2020, який набрав чинності 03.07.2020, виключено підпункти, у відповідності з якими стаття 130 КУпАП викладалася в редакції, яка передбачала адміністративну відповідальність судноводіїв, та встановлювалася кримінальна відповідальність водіїв транспортних засобів за вказані раніше дії. Отже, на час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи судом стаття 130 КУпАП знову діяла в попередній редакції.
Згідно з ч.1 ст.139 Закону України "Про Регламент Верховної Ради України" підписані Президентом України закони публікуються в газеті "Голос України" та у Відомостях Верховної Ради України, а також розміщуються на офіційному веб-сайті Верховної Ради України. Публікація законів та інших актів Верховної Ради у цих друкованих засобах масової інформації є офіційною. Згідно з п.3 Положення про веб-ресурси Верховного Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України № 699 від 19.05.2015, веб-ресурси Верховної Ради України є офіційним джерелом інформації Верховної Ради України, що забезпечують висвітлення її діяльності, парламентських органів та Апарату Верховної Ради України, сприяють обміну інформацією з іншими органами державної влади та органами місцевого самоврядування, інформаційній взаємодії з урядовими і неурядовими організаціями інших країн, із громадськістю. Між тим, за цим Положенням база даних "Законодавство України" має інформаційний характер і не є офіційним друкованим виданням. 
В Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів Міністерства юстиції України в Кодексі України про адміністративні правопорушення частина 1 статті 130 передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Як зазначено у цьому ж еталонному примірнику, стаття 130 викладена з урахуванням змін, внесених Законом № 720-IX. І навіть на офіційному веб-сайті Верховної Ради України, яким захисник пропонує керуватися суду, міститься інформація про те, що Закон № 720-IX є чинним. 
Отже, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена повністю.
Стягнення на ОСОБА_1 накладене в межах строків, встановлених ст.38 КУпАП, і відповідає санкції відповідної частини статті. 
Таким чином постанова судді є законною та обґрунтованою і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу захисника Онопрієнка Сергія Юрійовича залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 2 вересня             2020 року, якою на  ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 /шестисот/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 /десять тисяч двісті/ гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

 

Суддя Київського

апеляційного суду                                                                                        Т.М. Тютюн