ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1436/21 Справа № 202/8669/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів         -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю. 
при секретарі         -        Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , 
на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2020 року
  по справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна про витребування майна, скасування державної реєстрації права власності,-
ВСТАНОВИЛА:
В грудні 2019 року до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна про витребування майна, скасування державної реєстрації права власності.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16.10.2006 року №3933 є комунальною власністю територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2018 року у справі №202/3426/17 задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_2 . 23.07.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. проведена державна реєстрація цієї квартири за набувачами. 31.07.2018 року на підставі договору купівлі-продажу приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. проведена державна реєстрація спірної квартири за відповідачем ОСОБА_1 , реєстровий номер 5814, номер запису про право власності 27274598.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.04.2019 року задоволено апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області, скасовано заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Посилаючись на положення статей 387, 388 ЦК України, позивач просив витребувати вказану квартиру із незаконного володіння відповідача та скасувати державну реєстрацію права власності, проведену приватними нотаріусами Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. і ОСОБА_6 від 23.07.2018 року і 31.07.2018 року відповідно.
На підтвердження позовних вимог позивач також указав, що спірна квартира до вибуття із комунальної власності на підставі заочного рішення суду приватизована відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не була, волевиявлення Дніпровської міської ради на вибуття цієї квартири із комунальної власності територіальної громади відсутнє.
Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від “08” жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. 
Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради квартиру  АДРЕСА_2 . В решті позовних вимог Дніпровській міській раді відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 10280 грн. 80 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від “08” жовтня 2020 року у справі №202/8669/19 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від “08” жовтня 2020 року у справі №202/8669/19 Дніпровська міська рада просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Задовольняючи частково позовні вимоги Дніпровської міської ради, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірна квартира вибула із комунальної власності територіальної громади в особі Дніпровської міської ради поза волею останньої, оскільки не була приватизована відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», тому вважає, що наявні правові підстави для витребування цієї квартири у відповідача ОСОБА_1 , навіть попри те, що вона є добросовісним набувачем.
Але з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись з наступних підстав.
Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 16.10.2006 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є комунальною власністю територіальної громади м. Дніпра (а.с. 20,21). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2018 року визнано право власності за набувальною давністю за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.16-17).
23.07.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. проведена державна реєстрація цієї квартири за вказаними особами.
31.07.2018 року на підставі договору купівлі-продажу приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. проведена державна реєстрація спірної квартири за ОСОБА_1 , відповідачем у справі, реєстровий номер 5814, номер запису про право власності 27274598 (а.с.12-15,30 - 33).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.04.2019 року задоволено апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області, скасовано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2018 року про визнання за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 права власності за набувальною давністю на вказану квартиру, у задоволенні позову відмовлено (а.с.18,19). 

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ “Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав” від “07”лютого 2014 року №5 набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.
Таким чином, набувач визнається добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння. За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.
Відповідно до п. п. 8, 24 тієї ж Постанови Пленуму, відповідно до статей 330, 334 ЦК право власності на нерухоме майно, відчужене особою, яка не мала на це права, виникає у добросовісного набувача з моменту реєстрації права на таке майно, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу воно не може бути витребувано у нього.
Під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно із статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту, оскільки добросовісність набуття — це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.
В п.25 Постанови Пленуму роз`яснено, до вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом п.3 ч.1 ст.388 ЦК України) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця).
Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження. Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна.
Отже, як вбачається з матеріалів справи, 31 липня 2018 року відповідач ОСОБА_1 придбала за договором купівлі — продажу у ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 . Даний договір укладений з дотриманням вимог чинного законодавства, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. та відомості щодо права власності ОСОБА_1 на вказану квартиру внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Третя особа — приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Н.А. в заяві, яку надіслала до суду, зазначила, що під час укладання договору купівлі — продажу між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 від 31.07.2018 року вона діяла відповідно до Закону України №Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” й Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та в неї не було підстав для відмови у вчиненні цих дій (а.с.63,64). 
Тобто, в момент укладення договору нотаріус ОСОБА_6 , відповідно до зазначеного вище Порядку, перевірила документи продавців ОСОБА_7 та підстави належності їм спірної квартири, що право власності на квартиру у рівних частках належить продавцям ОСОБА_7 та зареєстровано за ними в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення Індустріального суду м.Дніпропетровська, яке на момент укладення договору було чинне, в іпотеці квартира не перебуває, будь-яких заборон на відчуження даної квартири в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна немає.
Факт повного розрахунку, який здійснювався в нотаріальній конторі, зазначено в п.2.1 договору купівлі-продажу (а.с.31).
Отже, у відповідача ОСОБА_1 не було жодних сумнівів щодо правомочності продавців ОСОБА_7 на володіння даною квартирою та на її відчуження.
Обставини, які свідчать про неправомірні дії ОСОБА_7 та незаконно судове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15.05.2018 року, на підставі якого ОСОБА_7 стали власниками спірної квартири і яке 17.04.2019 року скасовано Дніпровським апеляційним судом, на момент укладення договору купівлі — продажу (31 липня 2018 року) не були і не могли бути відомі ОСОБА_1 .
Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Тлумачення ст.330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: 1) факт відчуження майна; 2) майно відчужене особою, яка не мала на це права; 3) відчужене майно придбав добросовісний набувач, а відповідно до ст. 388 ЦК України майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване в добросовісного набувача.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Постановою Верховної Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі №183/1617/16 (14-208цс18) (1/6) визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Натомість, можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що позивачем не доведено існування підстав для витребування майна від добросовісного набувача, встановлених ч.1ст.388 ЦК України. Майно не було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння, воно не було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, а також майно не вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння не з їхньої волі іншим шляхом.
Отже ОСОБА_1 на законних підставах згідно договору купівлі — продажу від 31 липня 2018 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. придбала квартиру у ОСОБА_7 . Майно вибуло з власності ОСОБА_7 за їх волею за відплатним договором.
Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо («Volovik v. Ukraine», № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який , між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (“Brumarescu v. Romania”, № 28342/95, §61, ЄСПЛ,від 28.10.1999 року).
Стаття 1 Першого протоколу до конвенції містить 3 окремі норми: перша, що виражається в першому реченні абз. 1 та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в 2-му реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в абз.2, визнає право договірних держав серед іншого контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків утручання в право мирного володіння майном, повинні тлумачитись у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.
Перша та найбільш важлива вимога ст.1 Першого Протоколу до конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу в право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності в розумінні конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь- яке втручання держоргану в право на мирне володіння майном повинне забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти («EastWestAllianceLimited v. Ukraine», №19336/04, §§166-168, ЄСПЛ, від 23.01.2014).
У рішенні ЄСПЛ у справі “Стрейч проти Сполученого Королівства” від 03.12.2003 визнано, що майно не може бути витребувано у добросовісного набувача з тих підстав, що порушення закону було допущено державним органом.
Таким чином, відповідач ОСОБА_1 не могла і не повинна була передбачати наявність ризику того, що право власності на квартиру може бути припинено у зв`язку з тим, що рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська (що є органом державної судової влади) від 15.05.2018 року, про визнання за Малиніними права власності на спірну квартиру, виявиться незаконним та буде скасоване. 
Відповідна позиція зазначена в Постанові Верховного Суду №645/4220/16-ц від 13.11.2019 та в рішенні ЄСПЛ у справі “Altntseva v. Russia” від 17.11.2016 року.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від “08” жовтня 2020 року скасуванню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду змінює розподіл судових витрат.
Стягнути з Дніпровської міської ради на користь  ОСОБА_1  судові витрати у розмірі 22 560,00 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 — задовольнити.
Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2020 року — скасувати. 
У задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна про витребування майна, скасування державної реєстрації права власності — відмовити.
Стягнути з Дніпровської міської ради на користь  ОСОБА_1  судові витрати у розмірі 22 560,00 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

М.Ю.Петешенкова