ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року	Львів	Справа № 260/1342/21 пров. № А/857/15263/21	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:
головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.
при секретарі судового засідання:                Волошин М.М.
за участі представника відповідача:             Бакрин А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу   ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 року (рішення ухвалене у м. Ужгороді судом у складі головуючого судді Маєцька Н.Д.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

                                                   ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною першої статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 календарних років служби (з урахуванням проведених раніше виплат за 8 календарних років служби), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену частиною першої статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 календарних років служби (з урахування проведених раніше виплат за 8 календарних років служби) із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, Зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною першої статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що з 20.03.1993 року по 15.02.2007 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ МВС України в Закарпатській області. Наказом ВДСО при УМВС України в Закарпатській області від 15.02.2007 року № 12 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ. Вислуга років на день звільнення, в календарному обчисленні складала 16 років 10 місяців 27 днів. При звільненні позивачу одноразова грошова допомога не виплачувалася, у зв`язку з тим, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільнені зі служби за власним бажанням без права на пенсію, не мають права на отримання одноразової грошової допомоги. В подальшому позивач проходив військову службу в Державній прикордонній службі України. Наказом начальника Мукачівського прикордонного загону від 12 квітня 2018 року позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Календарна вислуга років станом на 12 квітня 2018 року становила 25 років 01 місяць 05 днів. Позивачу при звільненні виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за  повних календарних років. В той же час, позивач зазначає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, включаючи період служби з 20 березня 1993 року по 15 лютого 2007 року. Просив позов задоволити.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною першою статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 календарних років служби (з урахуванням проведених раніше виплат за 8 календарних років служби). Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену частиною першою статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 календарних років служби (з урахування проведених раніше виплат за 8 календарних років служби) із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду першої інстанції оскаржив ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ). Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач  період з 20 березня 1993 року по 15 лютого 2007 року проходив службу в органах внутрішніх справ УМВС України в Закарпатській області. 
Наказом ВДСО при УМВС України в Закарпатській області від 15 лютого 2007 року № 12 о/с "По особовому складу" позивач звільнений з органів внутрішніх справ за ст. 63 п. "ж" (за власним бажанням) у запас Збройних Сил України.    
Вислуга років позивача на день звільнення становить 16 років 10 місяців 27 днів.
Згодом, позивач проходив військову службу у Державній прикордонній службі України.
Згідно витягу з наказу начальника 27 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 12 квітня 2018 року № 120-ОС "По особовому складу" позивача, звільненого в запас наказом начальника 27 прикордонного загону (І категорії) від 03 січня 2018 року № 3-ОС за пунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виключено зі списків особового склад та всіх видів забезпечення.
Відповідно до вказаного наказу вислуга років станом на 12 квітня 2018 року становить: календарна 25 років 01 місяць 05 днів. 
Згідно вказаного наказу позивачу виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 8 повних календарних років служби.
Як вбачається з листа Управління поліції охорони в Закарпатській області від 09 березня 2021 року № 1 зі/43/26/01-2071 після звільнення з органів міліції позивач не набув права на отримання пенсії згідно з Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", правові підстави для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби відсутні. 
17 березня 2021 року позивач звернувся до Мукачівського прикордонного загону із зверненням в якому просив виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої абзацом 6 ч. 2 с. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частиною 6 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з урахуванням проведених раніше виплат за 8 повних календарних років.
22 березня 2021 року листом за № 11/К-39 Мукачівський прикордонний загін повідомив, що позивачу було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за період проходження військової служби у Мукачівському прикордонному загоні, а саме за 8 повних календарних років служби.
Частиною 2  ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII    (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби у 2007 році з органів міліції) (далі - Закон №2011) врегульовано, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх  з  військової  служби провадиться відповідно до Закону України "Про  пенсійне  забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Військовослужбовцям,  крім  військовослужбовців строкової служби,  які  звільняються  з військової служби за віком,  станом здоров`я  чи  у  зв`язку  зі  скороченням  штатів  або проведенням організаційних заходів, після закінчення строку контракту, у зв`язку із  систематичним невиконанням  умов контракту командуванням,  виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50  відсотків  місячного  грошового  забезпечення за кожний повний календарний  рік  служби. 
Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням,   через сімейні обставини або інші поважні причини,  перелік яких визначається Кабінетом  Міністрів України, виплачується  одноразова  грошова  допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 
У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної  служби з дня останнього зарахування  на  службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Положеннями статті 15  Закону №2011  встановлено виняток, за умови якого повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, а саме  не набуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.
Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"  № 2262-ХІІ від 09.04.1992  року (в редакції, що діяла на момент звільнення позивача із органів внутрішніх справ) Особам офіцерського   складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам,  які мають право на  пенсію  за цим Законом та звільняються зі служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку  із  скороченням штатів, після закінчення строку контракту, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків  місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Однією з обов`язкових умов виплати одноразової грошової допомоги було наявність права на призначення пенсії на підставі цього Закону.
Умови призначення пенсії за вислугу років особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам,  військовослужбовцям надстрокової  служби  та військової служби за контрактом на час звільнення позивача із служби в органах внутрішніх справ було визначено положеннями  статті 12 Закону № 2262-ХІІ від 09.04.1992, згідно яких право на пенсію незалежно від віку мали особи в разі, якщо вони на день  звільнення зі служби мали вислугу 20 років і більше.
Апеляційним судом встановлено, що позивач на час звільнення зі служби в органах внутрішніх справ мав вислугу років у календарному обчисленні 16 років 10 місяців 27 днів та відповідно, не набув право на пенсію на день звільнення, та не мав права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні. 
Згідно частини  6  статті 9 Закону № 2262-ХІІ від 09.04.1992  особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
На час звільнення позивача із Мукачівського прикордонного загону останній набув право на пенсію за  Законом №2262-ХІІ від 09.04.1992, в той час як при попередньому звільненні, права на отримання одноразової грошової допомоги позивач не набув.
Таким чином, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, включаючи період служби з 20.03.1993 по 15.02.2007 року.
Згідно пункту 2 Порядку №44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Відповідно до пункту 4 та 5 Порядку № 44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Згідно ст. 34 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі – Закон № 2050) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно з ч. 1  ст. 2 Закону № 2050  компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 2  ст. 2 Закону № 2050 під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру.
Згідно  ст. 3 Закону № 2050 сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Відповідно до  ст. 4 Закону № 2050  виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Згідно ст. 5 Закону № 2050  своєчасно не отриманий з вини громадянина доход компенсації не підлягає.
Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159  (далі  Порядок № 159).
Відповідно до п. 1 Порядку № 159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно п. 2 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Пунктом 3 Порядку № 159 визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.
За таких обставин, одноразова грошова допомога, передбачена частиною 1 статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" є разовою виплатою, що виключає обов`язок відповідача проводити компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-
                                                  ПОСТАНОВИЛА:          

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 року у справі №260/1342/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 03.11.2021