ф
УХВАЛА

30 листопада 2021 року 
Київ
справа №420/5590/19
адміністративне провадження № К/9901/7974/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів - Єресько Л.О., Соколова В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Південного офісу Держаудитслужби на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року (судді: Вербицька Н.В., Джабурія О.В., Кравченко К.В.) у справі за позовом Казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" до Південного офісу Держаудитслужби, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні позивача Приватного акціонерного товариства "Іллічівський судоремонтний завод" про визнання протиправним та скасування висновку від 11 вересня 2019 року,
УСТАНОВИВ:
24 вересня 2019 року Казенне підприємство «Морська пошуково-рятувальна служба» (далі - позивач, КП «Морська пошуково-рятувальна служба») звернулось до суду з позовом до Південного офісу Держаудитслужби (далі - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні позивача Приватного акціонерного товариства "ІСРЗ", в якому просить суд визнати протиправним та скасувати висновок Південного офісу Держаудитслужби про результати моніторингу закупівлі від 11 вересня 2019 року (UA-M-2019-08-23-000014).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31 липня 2019 року між Казенним підприємством «Морська пошуково-рятувальна служба» та Приватним акціонерним товариством «ІСРЗ» укладено договори про закупівлю: Лот 1 договір № 122-В-19, Лот 2  Договір №123-В-19. 23 серпня 2019 року Південним офісом Держаудитслужби видано наказ «Про початок моніторингу закупівель». 11 вересня 2019 року, за результатами моніторингу закупівлі UA-M-2019-08-23-000014 Південним офісом Держаудитслужби прийнято Висновок про результати моніторингу, в якому зазначено про порушення позивачем законодавства в частині визначення предмету закупівлі та розгляду та/або відхилення (не відхилення) замовником тендерної (тендерних) пропозиції (пропозицій). Позивач вважає цей висновок необґрунтованим, протиправним, та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду із цим позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року в позові відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Висновок про результати моніторингу закупівлі від 11 вересня 2019 року не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, а тому такий висновок не може бути предметом спору.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року та прийнято нове рішення, яким задоволено позовні вимоги Казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба". Визнано протиправним та скасовано висновок Південного офісу Держаудитслужби про результати моніторингу закупівлі від 11 вересня 2019 року № 407.
Суд апеляційної інстанції, покликаючись на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 160/9513/18 вказав на те, що висновок за результатами проведеного моніторингу публічних закупівель встановлює для позивача певні обов`язки, тому такий висновок є актом індивідуальної дії, що приймається Держаудитслужбою в межах наданих їй повноважень та на виконання покладених на неї завдань, тому має бути перевірений судом на відповідність п. п. 1, 3 частини другої статті 2 КАС України.
Рішення суду апеляційної інстанції обґрунтовано тим, що можливість усунення виявлених порушень прямо залежить від чіткого визначення суб`єктом владних повноважень конкретного заходу (варіанту поведінки), яких слід вжити підконтрольній установі для усунення порушень. Отже, оскаржуваним висновком Держаудитслужба зобов`язала позивача здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень, проте не конкретизувала, яких саме заходів має вжити позивач. Оскаржуваний висновок є неконкретизованим, не містить чітких вимог або рекомендацій щодо способу усунення виявлених під час моніторингу порушень. Його зміст фактично зводиться до спонукання позивача самостійно визначити, які саме заходи слід вжити для усунення виявлених порушень. На підставі вказаних аргументів суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування оскаржуваного висновку.
Південний офіс Держаудитслужби звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, зазначивши підставою касаційного оскарження судових рішень пункт 1 частини першої статті 328 КАС України.
Пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Обґрунтовуючи пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, як підставу касаційного оскарження, скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не надано оцінку правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №826/4406/16 та застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
На переконання скаржника, складення відповідачем висновку про результати моніторингу закупівлі, який доводить до відома Замовника результат проведеного аналізу дотримання ним законодавства у сфері публічних закупівель, не тягне негативних наслідків для позивача, тому рішення суду першої інстанції є правомірним.
До Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.
В аспекті надання оцінки доводам касаційної скарги щодо неоднакового правозастосування, колегія суддів дійшла таких висновків.
Умовою для перегляду Верховним Судом судових рішень в адміністративних справах з вказаної нормативної підстави є їх невідповідність викладеному у постанові Верховного Суду висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. 
Невідповідність правозастосовному висновку Верховного Суду (висловленому за наслідками розгляду (іншої) справи у касаційному порядку) матиме місце тоді, коли суд (суди) попередніх інстанцій, розглядаючи справу за схожих предмета спору, підстав позову, обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо суті заявлених вимог, застосувавши норму права по-іншому, аніж це роз`яснив суд касаційної інстанції (в іншій подібній справі).
При цьому, подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Водночас обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
Отже подібність правовідносин необхідно встановлювати одночасно за трьома критеріями: суб`єктним, об`єктним і, так би мовити, змістовним. Основним критерій, без якого неможливо встановити подібність правовідносин, є змістовний (права й обов`язки суб`єктів).
Проаналізувавши правову позицію Верховного Суду щодо застосування норм права у контексті характеру та юридичної природи спірних правовідносин, з яких виник спір у наведеній скаржником справі, у зіставленні з предметом спору, підставами і змістом позовних вимог та правовим регулюванням спірних правовідносин у цій справі в оскаржуваній частині, на предмет їх подібності, а відтак застосовності як підстави для касаційного перегляду оскарженого рішення суду апеляційної інстанції по суті, колегія суддів зазначає таке.
У справі №826/4406/16 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просив визнати незаконним та нечинним пункт 1 частини 9 постанови Кабінету Міністрів України №1000 від 02 грудня 2015 року в частині, що включає слова "і видаються громадянам за наявності дозволу на їх придбання", визнати незаконним та нечинним пункт 2 частини 12 постанови Кабінету Міністрів України №1000 від 02 грудня 2015 року в частині, що включає слова: "зброя, газові пістолети, револьвери, пристрої вітчизняного виробництва, споряджені гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (далі - пристрої), продаються на підставі дозволів на їх придбання".
У справі №826/4406/16 Верховний Суд указав, що суди попередніх інстанцій при розгляді даної адміністративної справи не встановили сферу дії оскаржуваного нормативно-правового акту в контексті впливу на права та обов`язки позивача, не дослідили наявності порушеного права позивача та, відповідно, обґрунтованості підстав звернення останнього до суду. Судами не надано належної правової оцінки посиланням позивача на наявність відмови останньому ТОВ «Весла» Рієлті в огляді зброї стосовно з`ясування кола цих правовідносин. Тому Верховний Суд направив справу №826/4406/16 на новий розгляд.
У справі №420/5590/19 Казенне підприємство «Морська пошуково-рятувальна служба» звернулось до суду з позовом Південного офісу Держаудитслужби, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні позивача Приватного акціонерного товариства "ІСРЗ", в якому просить суд визнати протиправним та скасувати висновок Південного офісу Держаудитслужби про результати моніторингу закупівлі від 11 вересня 2019 року (UA-M-2019-08-23-000014).
Таким чином, у справі на, яку посилається скаржник у касаційній скарзі та у цій справі суб`єктний склад учасників відносин не є тотожним, різні об`єкти та предмет правового регулювання, застосування відмінних норм права.
Отже, висновки Верховного Суду стосовно застосування норм права, викладені у постанові від 12 червня 2018 року у справі №826/4406/16, на яку посилалась скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними до спірних правовідносин в оскаржуваній частині у цьому касаційному провадженні, тому не можуть слугувати прикладом неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм права при ухваленні судового рішення, щодо якого подано касаційну скаргу в цій справі, у значенні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС.
З огляду на те, що вимоги і аргументи касатора у контексті змісту правовідносин, які склалися між сторонами у справі №826/4406/16, обсягу та правової природи фактичних обставин справ, що зумовили відповідне правозастосування, не містять підстав, що вказують на неправильне/неоднакове застосування судом апеляційної інстанції у цій справи одних і тих самих норм матеріального та процесуального права у подібних правовідносинах, а отже виключають обґрунтованість заявленої у касаційній сказі підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС, то касаційний перегляд постанови апеляційного суду в аспекті неповноти встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення спору (у розумінні пункту 1 частини другої статті 353 КАС), також не видається можливим.
За правилами пункту 5 частини першої статті 339 КАС суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу (частина друга статті 339 КАС України). 
З огляду на те, що висновки Верховного Суду щодо застосування норми права, викладені у постанові від 12 червня 2018 року у справі №826/4406/16, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними до спірних правовідносин, касаційне провадження у цій справі, яке Верховний Суд відкрив на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС, підлягає закриттю.
Керуючись статтями 339, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
1.          Закрити касаційне провадження №К/9901/7974/20 в частині оскарження судових рішень з підстав, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, за касаційною скаргою Південного офісу Держаудитслужби на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року у справі №420/5590/19.
2.          Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                                А.Г. Загороднюк

судді                                                                                                     Л.О. Єресько

                                                                                                    В. М. Соколов