СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2021 року                                      м. Харків                        Справа № 922/1806/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя  Гребенюк Н.В.
при секретарі  Пархоменко О.В.    
за участю: 
позивача – адвокат Камінська А.А., ордер серії ВІ №1068072;свідоцтво від 28.09.2012 року №1342; 
1-го відповідача – не з`явився; 
2-го відповідача – адвокат Мельник Н.О., ордер серії АХ №1079327; довіреність від 22.06.2021 року; 
1-ї третьої особи – не з`явився; 
2-ї третьої особи – не з`явився;  
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного   апеляційного господарського суду апеляційну скаргу   особи, уповноваженої  діяти від імені Богодухівської міської ради Харківської області  - Захарова  А.М. (1-й відповідач) (вх. №3394Х/1-18) 
на рішення     господарського суду Харківської        області від 07.10.2021 року у справі №922/1806/21,  ухвалене       в приміщенні господарського суду Харківської        області (суддя  Ємельянова О.О.),  повний текст якого складено    18.10.2021 року  
за позовом  	 Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені В.Н. Каразіна, Харківська область, Богодухівський район, с. Кручик 	
до  	1-го   відповідача Богодухівської міської ради Харківської області,  Харківська область, м. Богодухів 2-го відповідача  Приватного підприємства “Полліс-1”, Харківська область, Богодухівський район, м. Богодухів 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні 1-го відповідача -  Павлівська сільська рада Богодухівського району Харківської області, Богодухівський р-н., с. Павлівка 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача -  Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, вул. Космічна 	
про  	визнання незаконним та скасування рішення, визнання права користування, скасування державної реєстра	

ВСТАНОВИВ:
Рішенням       господарського суду Харківської        області від 07.10.2021 року у справі №922/1806/21 у позові відмовлено частково; визнано   незаконним та скасовано рішення Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області № 547-УІІ від 08.09.2020 року  “Про затвердження технічної документації із землеустрою, передачу в оренду не витребуваних земельних ділянок часток (паїв), нерозподілених часток (паїв) та встановлення орендної плати” в частині пунктів 2-7 рішення, а саме про: передачу Приватному підприємству “Полліс-1  в тимчасове користування (оренду), для використання за цільовим призначенням на строк, до дня реєстрації права приватної власності на таку земельну ділянку, але не більше чим на 49 (сорок дев`ять) років, земельні ділянки, які розташовані на території Павлівської сільської ради Боргодухівського району Харківської області (за межами населеного пункту), а саме: земельну ділянку з кадастровим номером 6320886000:02:001:1105 з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угідь – рілля, площею 4,5203 га; земельну ділянку з кадастровим номером 6320886000:02:001:1107 з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угідь – рілля, площею 7,9528 га; земельну ділянку з кадастровим номером 6320886000:02:001:1108 з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угідь – рілля, площею 4,5643 га; земельну ділянку з кадастровим номером 6320886000:02:001:1109 з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угідь – рілля, площею 4,4653 га; земельну ділянку з кадастровим номером 6320886000:02:001:1110 з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угідь – рілля, площею 4,4654 га; земельну ділянку з кадастровим номером 6320886000:02:001:1111 з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угідь – рілля, площею 4,4651га; земельну ділянку з кадастровим номером 6320886000:02:001:1112 з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угідь – рілля, площею 4,5540 га; земельну ділянку з кадастровим номером 6320886000:02:001:1113 з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угідь – рілля, площею 9,76531 га; земельну ділянку з кадастровим номером 6320886000:02:001:1114 з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угідь – рілля, площею 4,5521 га; земельну ділянку з кадастровим номером 6320886000:02:001:1116 з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угідь – рілля, площею 9,1048 га; земельну ділянку з кадастровим номером 6320886000:02:001:1117 з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угідь – рілля, площею 4,5477 га; земельну ділянку з кадастровим номером 6320886000:02:001:1118 з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угідь – рілля, площею 4,6256 га; земельну ділянку з кадастровим номером 6320886000:02:001:1119 з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угідь – рілля, площею 4,6337 га; земельну ділянку з кадастровим номером 6320886000:02:001:1120 з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угідь – рілля, площею 4,4653 га; земельну ділянку з кадастровим номером 6320886000:02:001:1121 з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угідь – рілля, площею 9,4751 га; земельну ділянку з кадастровим номером 6320886000:02:001:1122 з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угідь – рілля, площею 4,4653 га; земельну ділянку з кадастровим номером 6320886000:02:001:1123 з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угідь – рілля, площею 4,4652 га; земельну ділянку з кадастровим номером 6320886000:02:001:1124 з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угідь – рілля, площею 4,4655 га; земельну ділянку з кадастровим номером 6320886000:02:001:1125 з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угідь – рілля, площею 0,7619 га. 3. Встановлено орендну плату за користування земельними ділянками зазначеними у пункті 2 цього рішення у розмірі 10,00 % (десять відсотків) від нормативно грошової оцінки земель; уповноважено  Павлівського сільського голову в установленому порядку відповідно до законодавства забезпечити підписання договору оренди не витребуваних земельних часток (паїв), нерозподілених земельних часток (паїв) з приватним підприємством “Полліс-1” на умовах, визначених у пунктах 2, 3; Приватному підприємству “Полліс -1” ухвалено  забезпечити використання зазначених земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення та умов договору оренди. Уповноважено Павлівського сільського голову в установленому порядку відповідно до законодавства здійснити державну реєстрацію права оренди на земельні ділянки зазначені в пункті 2 цього рішення – не витребувані земельні частки (паї), нерозподілені земельні частки (паї), які розташовані на території Павлівської сільської ради Боргодухівського району Харківської області (за межами населеного пункту), відповідно до Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”. Контроль за виконанням рішення покладено на постійну комісію з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища (Горбенко В.І.)"; визнано   за Сільськогосподарським виробничим кооперативом імені В.Н. Каразіна (62133, Харківська область, Богодухівський район, с. Кручик, вул. Колгоспна, 35, ЄДРПОУ 00708176) право користування:  земельною ділянкою 6320886000:02:001:1105 загальною площею 4,5203 га,  земельною ділянкою 6320886000:02:001:1108 загальною площею 4,5643 га,  земельною ділянкою 6320886000:02:001:1109 загальною площею 4,4653 га,  земельною ділянкою 6320886000:02:001:1110 загальною площею 4,4654 га,  земельною ділянкою 6320886000:02:001:1111 загальною площею 4,4651 га,  земельною ділянкою 6320886000:02:001:1112 загальною площею 4,5540 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1113 загальною площею 9,7653 га,  земельною ділянкою 6320886000:02:001:1114 загальною площею 4,5521 га,  земельною ділянкою 6320886000:02:001:1117 загальною площею 4,5477 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1118 загальною площею 4,6256 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1119 загальною площею 4,6337 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1120 загальною площею 4,4653 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1121 загальною площею 9,4751 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1122 загальною площею 4,4653 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1123 загальною площею 4,4652 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1124 загальною площею 4,4655 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1125 загальною площею 0,7619 га, які розташовані на території Богодухівської міської ради Харківської області, загальною площею 83, 2571 га; визнано  недійсними договори оренди землі б/н від 18.09.2020 року, які укладені між Павлівською сільською радою Богодухівського району Харківської області та Приватним підприємством "Полліс-1" про оренду: земельної ділянки 6320886000:02:001:1105 загальною площею 4,5203 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1108 загальною площею 4,5643 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1109 загальною площею 4,4653 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1110 загальною площею 4,4654 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1111 загальною площею 4,4651 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1112 загальною площею 4,5540 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1113 загальною площею 9,7653 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1114 загальною площею 4,5521 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1117 загальною площею 4,5477 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1118 загальною площею 4,6256 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1119 загальною площею 4,6337 га,                   земельною ділянкою 6320886000:02:001:1120 загальною площею 4,4653 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1121 загальною площею 9,4751 га,                  земельною ділянкою 6320886000:02:001:1122 загальною площею 4,4653 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1123 загальною площею 4,4652 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1124 загальною площею 4,4655 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1125 загальною площею 0,7619 га.; скасовано   державну реєстрацію речового права оренди Приватного підприємства “Полліс-1” земельних ділянок загальною площею 83,2571 га, розташованих та території Богодухівської міської ради Харківської області, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: земельної ділянки  6320886000:02:001:1105 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38358270 від 23.09.2020 року; земельної ділянки 6320886000:02:001:1108 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38356959 від 23.09.2020 року; земельної ділянки 6320886000:02:001:1109 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38356309 від 23.09.2020 року;  земельної ділянки 6320886000:02:001:1110 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38355764 від 23.09.2020 року; земельної ділянки 6320886000:02:001:1111 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38355255 від 23.09.2020 року; земельної ділянки 6320886000:02:001:1112 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38354740 від 23.09.2020 року; земельної ділянки 6320886000:02:001:1113 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38364138 від 23.09.2020 року; земельної ділянки 6320886000:02:001:1114 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38363654 від 23.09.2020 року; земельної ділянки 6320886000:02:001:1117 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38363087 від 23.09.2020 року; земельної ділянки 6320886000:02:001:1118 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38362854 від 23.09.2020 року; земельної ділянки 6320886000:02:001:1119 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38362666 від 23.09.2020 року; земельної ділянки 6320886000:02:001:1120 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38362443 від 23.09.2020 року; земельної ділянки 6320886000:02:001:1121 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38362207 від 23.09.2020 року; земельної ділянки 6320886000:02:001:1122 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38361998 від 23.09.2020 року; земельної ділянки 6320886000:02:001:1123 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38358608 від 23.09.2020 року; земельної ділянки 6320886000:02:001:1124 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38361025 від 23.09.2020 року; земельної ділянки 6320886000:02:001:1125 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38358857 від 23.09.2020 року; здійснено розподіл судових витрат;  в решті позовних вимог  – відмовлено.
Особа, уповноважена діяти від імені Богодухівської міської ради Харківської області  - Захаров А.М. (1-й відповідач) з рішенням  господарського суду першої інстанції не погодився    та звернувся    до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення        господарського суду Харківської    області від 07.10.2021 року  у справі в частині відмови у позові частково та   в частині стягнення судових витрат; в решті рішення господарського суду Харківської області  від 07.10.2021 року у справі залишити без змін.
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.
Висновок господарського суду першої інстанції про те, що Сільськогосподарський виробничий кооператив  імені В.Н. Каразіна є правонаступником КСП “Шлях Леніна” у результаті його перетворення, відповідно до рішення членів КСП “Шлях Леніна” оформлене протоколом №2 від 29.12.1999 року  до Сільськогосподарського  виробничого  кооперативу   імені В.Н. Каразіна перейшло, зокрема, право землекористування за Державним актом №ХР-04-00-000718 від 20.03.1996 року та припинення права користування  земельною ділянкою з підстави припинення юридичної особи, не відповідає дійсності, так як члени трудового колективу колишнього КСП “Шлях Леніна” застосували процедуру  паювання до відповідної частини земель, що перебували у КСП на праві постійного користування. А спірні  земельні ділянки є сформованими та відносяться до   нерозподілених (невитребуваних) часток (паїв), а земельної ділянки, право землекористування за Державним актом №ХР-014-00-000718 від 20.03.1996 року не існує  з моменту розпаювання.
Посилається на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 року у справі №922/2723/17.
Новоутворений сільськогосподарський  кооператив СВК ім. В.Н. Каразіна не може бути правонаступником КСП “Шлях Леніна” за визначенням.
Права на земельні частки (паї) колишніх членів КСП “Шлях Леніна” ніколи не належали засновникам ім. В.Н. Каразіна, окрім земельних ділянок, наданих засновникам кооперативу особисто.
Посилається на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі №907/29/19.
Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, засновниками  СВК ім. В.Н. Каразіна  є Шовковський В.А., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , тобто, перетворення з КСП “Шлях Леніна” у СВК ім. В.Н. Каразіна не відбулось, оскільки склад засновників (учасників) КСП “Шлях Леніна” та СВК ім. В.Н. Каразіна не співпадають.
Для формування земельних ділянок з невитребуваних паїв місцева рада вправі прийняти рішення щодо проведення інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення, таке рішення є підставою для розробки відповідної технічної документації із землеустрою.
З 01.01.2019 року,  передавати в оренду такі землі мають право виключно сільські, селищні, міські ради, на території яких розташована така земля.
Таким чином, нерозподілені земельні ділянки/невитребувані паї після формування їх у земельні ділянки передаються в оренду без проведення земельних торгів.
Посилається на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі №647/195/18, від 16.01.2019 року у справі №902/569/17. 
Строк дії договору оренди нерозподіленої земельної ділянки/невитребуваного паю обмежується днем реєстрації державної реєстрації   права власності на таку земельну ділянку, такий договір оренди припиняється в день державної реєстрації права власності на земельну ділянку.
З 01.01.2016 року реєстрація  права оренди невитребуваних земельних ділянок здійснюється у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Місцевий господарський суд не навів норм права, відповідно до яких за позивачем визнано право користування спірними земельними  ділянками, які були сформовані на підставі рішення Павлівської сільської ради №547-VII від 08.09.2020 року “Про затвердження  технічної документації із землеустрою, передачу в оренду невитребуваних земельних ділянок часток (паїв), нерозподілених часток  (паїв) та встановлення орендної плати”;   відповідно до якого затверджена технічна документація,  спірним земельним ділянкам присвоєні кадастрові номери  та яке саме право  користування встановлено  судом на новосформовані земельні ділянки, відповідно до якої норми права земельного законодавства. 
          Протоколом  автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2021 року,   суддею – доповідачем у справі визначено суддю  Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Геза Т.Д. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 року відкрито  апеляційне провадження за апеляційною скаргою  особи, уповноваженої  діяти від імені Богодухівської міської ради Харківської області  - Захарова  А.М.   на   рішення     господарського суду Харківської          області від 07.10.2021 року  у справі; позивачу, 2-му відповідачу та третім  особам   встановлено  строк до 02.12.2021 року на протязі якого вони мають   право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам частини 2 статті 263 ГПК  України; призначено  справу до розгляду на  "06" грудня 2021 року о 14:00  год.; явка сторін  в судове засідання  обов`язковою не визнавалась; роз`яснено   учасникам справи, що вони мають  право  брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".
15.11.2021 року на адресу суду з господарського суду Харківської області, супровідним листом від 12.11.2021 року №031344 надійшов оригінал  ухвали господарського суду Харківської області від 12.11.2021 року у справі №922/1806/21 про виправлення описки, яку долучено до матеріалів справи. 
01.12.2021 року на адресу суду від 2-ї третьої особи  надійшло клопотання (вх.№13951), в якому останній  просить судове засідання у справі провести за відсутності представника, яке долучено до матеріалів справи.
01.12.2021 року на адресу суду від  позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№13960), в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, який долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на те, що правосуб`єктність КСП “Шлях Леніна” припинилась у момент державної реєстрації нової юридичної особи – правонаступника СВК імені В.Н. Каразіна, позивач набув  права та обов`язки користувача земельними ділянками колишнього КСП   “Шлях Леніна” як його правонаступник;   оскільки право постійного землекористування може бути припинено лише з підстав передбачених законодавством, а тому відсутні підстави вважати право землекористування таким, що припинилося; у зв`язку з прийняттям Павлівською сільською   радою  оскаржуваних рішень вказані земельні ділянки були без жодних законних підстав, без припинення права користування позивача, передані в оренду 2-му відповідачу на 49 років на підставі укладених договорів оренди землі; фактично має місце вибуття земельної ділянки  з користування позивача до недобросовісного користувача, у зв`язку з отриманням ним у користування земельної ділянки  через незаконне укладення договору оренди землі з Павлівською сільською радою, яка не мала на це відповідних повноважень  та всупереч  імперативним нормам  чинного законодавства  України.
01.12.2021 року на адресу суду від  2-го відповідача  надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№13961), в якому останній просить задовольнити апеляційну скаргу 1-го відповідача, який долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого  вказує на те, що державна реєстрація права  оренди невитребуваних  земельних ділянок  здійснюється у Державному реєстрі  речових прав  на нерухоме майно, отже 2-й відповідач в установлений законом спосіб заключив договори оренди спірних земельних ділянок  та зареєстрував право користування  в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2021 року, у зв`язку з  тимчасовою непрацездатністю судді Геза Т.Д., суддею – доповідачем у справі визначено суддю  Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Гребенюк Н.В. 
У судовому засіданні 06.12.2021 року представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Представник 2-го відповідача в судовому засіданні 06.12.2021 року підтримала  доводи, викладені в апеляційній скарзі та просила її задовольнити. 
У судове засідання 06.12.2021 року представник 1-го відповідача  не з`явився,   копію ухвали від 11.11.2021 року   1-й відповідач     отримав 16.11.2021 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 22.11.2021 року №6102256883456.
У судове засідання 06.12.2021 року представник 1-ї третьої особи   не з`явився,   копію ухвали від 11.11.2021 року   1 третя особа отримала  16.11.2021 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 30.11.2021 року №6102256883421.
У судове засідання 06.12.2021 року представник 2-ї третьої особи   не з`явився,   копію ухвали від 11.11.2021 року   12 третя особа отримала  15.11.2021 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 16.11.2021 року №6102256773430.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 року, враховуючи неявку в судове засідання представника апелянта та зміну складу колегії суддів,  оголошено перерву у розгляді справи    до  "08" грудня 2021 року  о 14:00 год., явка сторін в судове засідання   обов`язковою не визнавалась; роз`яснено   учасникам справи, що вони мають  право  брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".
07.12.2021 року на електронну адресу суду від представника 1-го відповідача (апелянта)  надійшла заява (вх.№14197, вх.№5259) про  розгляд справи  за відсутності представника; апеляційну скаргу  підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити, яку, долучено до матеріалів справи. 
Відповідно до п. 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, погодженої Вищим господарським судом України листом від 19.02.2013 року №01-17/315/384/13 та затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20.02.2013 року, документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв`язку, не належать до офіційних.
Вказана  заява  не засвідчена  електронним підписом, про що уповноваженими особами Східного апеляційного господарського суду складено відповідний акт  від 07.12.2021 року №09-29/488, а тому  слід залишити її  без розгляду.
У судовому засіданні 08.12.2021 року представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Представник 2-го відповідача в судовому засіданні 08.12.2021 року підтримала  доводи, викладені в апеляційній скарзі та просила її задовольнити. 
Представники 1-го відповідача та 2-ї третьої особи в судове засідання 08.12.2021 року не з`явились, копії ухвали суду від 06.12.2021 року  надсилались на  їх  офіційну  електронну адресу  (вих.№3032 від 06.12.2021 року).
Представник  1-ї третьої особи в судове засідання 08.12.2021 року не з`явився, інформацію у справі, що розглядається про дату, час та місце судового засідання було розміщено на офіційному сайті Судової влади України, про що свідчить наявне в матеріалах справи відповідне   повідомлення.
Відповідно  до ч. 2     ст. 2 Закону України “Про доступ до судових рішень”     усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. 
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1     ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Ухвали    суду   від  16.11.2021 року та  від  06.12.2021 року   було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена  за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.
          Відповідно до      статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої       Законом України від 17.07.1997 року  №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
          Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
          Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини  від 08.11.2005  року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року  у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року  у справі "Красношапка проти України").
          Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених            ст.  42 ГПК  України та    беручи до уваги відсутність клопотань  від учасників справи    щодо відкладення розгляду апеляційної скарги  у зв`язку з карантинними заходами,      колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
          Розглянувши матеріали справи,  заслухавши пояснення  позивача та 2-го відповідача,  перевіривши повноту встановлення господарським  судом першої інстанції  неоспорених обставин справи,  колегія суддів встановила наступне.
Позивач посилається на таке.
На  виконання Указу Президента України №1529/99 від 03.12.1999 року КСП “Шлях Леніна” було реорганізовано в сільськогосподарський виробничий кооператив - СВК імені В.Н. Каразіна, та передано останньому усі права, обов`язки і майно КСП, у зв`язку з чим правосуб`єктність КСП “Шлях Леніна” припинилась у момент державної реєстрації нової юридичної особи - правонаступника СВК імені В.Н. Каразіна. 
Сільськогосподарський виробничий кооператив імені В.Н. Каразіна,  зареєстрований 21.01.2000 року (дата запису: 21.05.2007 року, номер запису: 1450120000000050) та   є правонаступником Колективного сільськогосподарського підприємства “Шлях Леніна” (код ЄДРПОУ 00708176). 
Колективне сільськогосподарське підприємство “Шлях Леніна”,  на підставі державного акту колективної власності на землю №ХР-04-00-000718 від 20.03.1996  року володіло  та користувалось  спірними земельними ділянками, що розташовані на території колишньої Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, загальною площею 100,3147 га. 
В подальшому, зазначені земельні ділянки були частково розпайовані та були видані сертифікати на право на земельну частку (пай) членам КСП. Обов`язок по забезпеченню майнових прав власників паїв та їх спадкоємців був покладений на СВК імені В.Н. Каразіна.
Станом на дату подання   позову власники земельних паїв (сертифікатів на право на земельну частку (пай) та/або їхні спадкоємці не реалізували своє невід`ємне право щодо виділення землі в натурі і оформлення права приватної власності на неї. 
Право власності на пай зберігається за спадкоємцями, і ця норма була чинна як станом на 1999-2000 роки, так і на даний час.
За позивачем   зберігається право користування спірними земельними ділянками, як у правонаступника, на якого покладені такі обов`язки, та на тепер не існує жодного нормативно-правового акту, який би скасував його право   користуватися спірними земельними ділянками, або спростував його обов`язок по охороні і збереженню   розпайованої землі;   він  з 2000 року володів та користувався спірними земельними ділянками, його право не припинялося і  гарантується державою, а тому він  має першочергове право на отримання цих ділянок в оренду у випадках витребування земельних ділянок та зміни їхнього власника.
09.04.2020 року Павлівською  сільською  радою  Богодухівського району прийнято рішення №514-VII “Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж невитребуваних ділянок часток (паїв) та інвентаризації земель Павлівської сільської ради”. 
На підставі вказаного рішення була виготовлена технічна документація і проведена інвентаризація земель на території колишньої Павлівської сільської ради, зокрема,  спірних земельних ділянок за кадастровими номерами: 6320886000:02:001:1105, 6320886000:02:001:1107, 6320886000:02:001:1108, 6320886000:02:001:1109, 6320886000:02:001:1110, 6320886000:02:001:1111, 6320886000:02:001:1112, 6320886000:02:001:1113, 6320886000:02:001:1114, 6320886000:02:001:1116, 6320886000:02:001:1117, 6320886000:02:001:1118, 6320886000:02:001:1119, 6320886000:02:001:1120, 6320886000:02:001:1121, 6320886000:02:001:1122, 6320886000:02:001:1123, 6320886000:02:001:1124, 6320886000:02:001:1125.
14.08.2020 року ХХХУІІ сесія УІІ скликання Павлівською  сільською  радою  Богодухівського району Харківської області прийнято  рішення №537-УІІ “Про надання згоди на прийняття з державної у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населеного пункту”, яким була   надана згода на прийняття вказаних земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 87,1718 га, що розташовані за межами села Кручик та села Павлівка, з державної до комунальної власності Павлівської громади на підставі акту приймання-передачі, який сторони були зобов`язані підписати. 
Акту  з переліком земельних ділянок до рішення не додано,  саме на підставі вказаного  рішення,  без наявності акту приймання-передачі земель право власності на спірні земельні ділянки було зареєстровано за Павлівською сільською радою як комунальна власність.
Вказані  земельні ділянки належали до колективної форми власності, а не до державної, не обліковувались за Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області, як державна власність та   не могли передаватися з державної у комунальну власність, як землі колективної власності, що    суперечить   нормам земельного права про колективну власність на землю та правам кооперативів, не відповідає повноваженням органів виконавчої влади та місцевого самоврядування. 
08.09.2020 року ХХХУІІІ сесія УІІ скликання Павлівською  сільською  радою  Богодухівського району Харківської області прийнято  рішення №547-УІІ “Про затвердження технічної документації із землеустрою, передачу в оренду невитребуваних земельних ділянок часток (паїв), нерозподілених часток (паїв) та встановлення орендної плати”, на підставі якого  була затверджена технічна документація із землеустрою щодо   19 земельних ділянок, які зазначені у   позові, та 17 з них були передані    в оренду на 49 років до новоствореного у липні 2020 року Приватного підприємства “ПОЛЛІС-1”, яке не має виробничих потужностей, а місцезнаходження його зареєстроване у кімнаті. 
Право володіння і користування позивачем спірними  земельними  ділянками  не припинялося, рішення з цього приводу не приймалося, з колективної власності ці ділянки не вибували, рішення суду про визнання ділянок безхазяйним майном - відсутнє, рішення суду про визнання права комунальної власності на ділянки - відсутнє. 
Без відома і без згоди позивача його фактично позбавили права користування спірними земельними ділянками, які з незрозумілих причин Павлівська сільська рада передала в оренду на 49 років 2-му відповідачу. 
Рішення Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області №537-УІІ від 14.08.2020 року “Про надання згоди на прийняття з державної у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населеного пункту” та рішення №547-УІІ від 08.09.2020 року “Про затвердження технічної документації із землеустрою, передачу в оренду невитребуваних земельних ділянок часток (паїв), нерозподілених часток (паїв) та встановлення орендної плати” прийняті з грубими порушенням вимог чинного  законодавства України, чим порушують права СВК імені Н.В. Каразіна на користування   земельними ділянками сільськогосподарського призначення загальною площею.
Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області.
07.10.2021 року господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.
Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість  рішення  господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної  скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна   скарга не підлягає  до  задоволення з огляду на таке.
Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.
З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.
У рішеннях  Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі  Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ст. 11 ЦК  України).
Згідно з ч.  4 ст.  13 Конституції України,   держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
Конституція України гарантує право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.  14 Конституції України).
У відповідності до ч.  2 ст.  78 ЗК  України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.
При цьому, згідно ч. 3 ст.  2 ЗК  України об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі, на земельні частки (паї).
Частиною 1 ст. 79 ЗК  України визначено, що земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Формування земельної ділянки і набуття нею статусу об`єкта цивільних прав пов`язується законодавством з визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Зі змісту  положень Закону України “Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)”, Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720 “Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям”   слідує, що нерозподілена (невитребувана) земельна ділянка - це земельна ділянка, що була запроектована в складі єдиного земельного масиву без визначення меж в натурі (на місцевості), проте, не була розподілена (виділена) на зборах власників земельних часток (паїв) через неявку на збори осіб - власників права на земельну частку (пай) чи їх спадкоємців. 
Відповідно до п. 17 розділу X “Перехідні положення” ЗК  України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. 
Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право приватної власності на землю.
Положеннями п. 3 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 “Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям” та вимог  до форми сертифіката на право на земельну частку (пай), затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 року № 801 “Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)”, встановлення розмірів земельної частки (паю) передбачається в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).
Статтею 92 ЗК  України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Отже,  земельна ділянка - це частина земної поверхні, межі якої установлені, а права оформлені у встановленому порядку, натомість земельний пай - це умовна частка землі, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначено в умовних кадастрових гектарах, і права на яку посвідчуються сертифікатом на право безоплатної приватизації земельної ділянки.
Відповідно до частин 2, 3 ст.  78 ЗК  України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. 
Згідно з ч.  1 ст.  116 ЗК  України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною статтею та статтями 118, 122 ЗК  України.
Порядок паювання земель та виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) установлено відповідно Указом Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 “Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям” і Законом України від 05.06.2003 року № 899-IV “Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)”.
Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначені організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.
Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, cільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, cільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Згідно ст.  19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Земельний кодекс України, прийнятий 25.10.2001 року, визначає право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ч.  1 ст.  92 ЗК  України). 
Державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право. 
Положення про обов`язок переоформити право користування земельною ділянкою у відповідний строк, передбачений у п.  6 Перехідних положень Земельного кодексу України, визнано неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року  № 5-рп/2005 (у справі № 1-17/2005) за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.  92, п.  6 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України (справа про постійне користування земельними ділянками).
Відповідно до ст.  141 ЗК  України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.
Вказаний  перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що останній є правонаступником КСП “Шлях Леніна”, та має право користування спірними земельними ділянками відповідно до державного акту на право колективної власності на землю. 
Аргументи апелянта на те, що новоутворений сільськогосподарський  кооператив СВК ім. В.Н. Каразіна не може бути правонаступником КСП “Шлях Леніна” за визначенням, не приймаються  з огляду на таке.
Згідно ч.  1 ст.  104 ЦК  України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Статтею 108 ЦК  України встановлено, що перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи.
Вище вказано, що  на виконання Указу Президента України №1529/99 від 03.12.1999 року “Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки” щодо реформування  протягом грудня 1999 - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно, протоколу № 2 загальних зборів членів КСП від 29.12.1999 року, КСП “Шлях Леніна” було реорганізовано в сільськогосподарський виробничий кооператив - СВК імені В.Н. Каразіна. 
Відповідно до протоколу № 2 загальних зборів КСП від 29.12.1999 року, було прийнято рішення реформувати КСП “Шлях Леніна” засноване на базі колективної власності і Сільськогосподарський виробничий кооператив ім. В.Н. Каразіна.
За змістом п.  2 протоколу,  кооператив є правонаступником КСП “Шлях Леніна”, його земель та майнового комплексу, розрахункових та валютних рахунків, кредиторської та дебіторської заборгованості, цінних бумах, що підтверджують його членство в акціонерних товариствах в різних напрямках виробничої та іншої діяльності, та інших цінних паперів. 
Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що Сільськогосподарський виробничий кооператив імені В.Н. Каразіна є правонаступником КСП “Шлях Леніна”  у результаті його перетворення.
Відповідно до рішення членів КСП “Шлях Леніна” оформленого  протоколом № 2 від 29.12.1999 року до Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені В.Н. перейшло, зокрема, право землекористування за Державним актом № ХР-04-00-000718 від 20.03.1996  року).
Крім того,   ЄДРПОУ Сільськогосподарського  виробничого  кооперативу  імені В.Н. Каразіна,  який є правонаступником КСП “Шлях Леніна” залишилось не змінним, а саме - 00708176.
Господарським судом першої інстанції вірно враховано правові висновки, викладені  у постанові Верховного Суду України від 21.02.2011 у справі № 21-3а11, у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 911/4065/16, від 21.05.2018 у справі № 922/1017/17, від 31.10.2018 у справі № 916/1776/17; від 10.10.2018 у справі № 907/916/17, де, між іншим, вказано на те, що припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення юридичної особи, зважаючи на положення ч.  1 ст.  141 ЗК  України, допускається лише у випадку, коли припинення такої особи виключає правонаступництво та  від 26.09.2011 року  у справі № 6-14цс11, від 22.05.2019 року  у справі №914/1104/18, де, зокрема, вказано на те, що   право користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку, не втрачається внаслідок його не переоформлення підприємством, яке за змістом чинного Земельного кодексу України не може набувати права постійного землекористування, а зберігається за ним до приведення прав і обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства, у тому числі за правонаступником такого землекористувача.
А отже, правосуб`єктність КСП “Шлях Леніна” припинилась у момент державної реєстрації нової юридичної особи – правонаступника СВК імені В.Н. Каразіна, позивач набув  права та обов`язки користувача земельними ділянками колишнього КСП   “Шлях Леніна” як його правонаступник.
Аргументи апелянта на те, що висновок господарського суду першої інстанції про те, що Сільськогосподарський виробничий кооператив  імені В.Н. Каразіна є правонаступником КСП “Шлях Леніна” у результаті його перетворення, відповідно до рішення членів КСП “Шлях Леніна” оформленого  протоколом №2 від 29.12.1999 року  до Сільськогосподарського  виробничого  кооперативу   імені В.Н. Каразіна перейшло, зокрема, право землекористування за Державним актом №ХР-04-00-000718 від 20.03.1996 року та припинення права користування  земельною ділянкою з підстави припинення юридичної особи, не відповідає дійсності, так як члени трудового колективу колишнього КСП “Шлях Леніна” застосували процедуру  паювання до відповідної частини земель, що перебували у КСП на праві постійного користування, а  спірні  земельні ділянки є сформованими та відносяться до   нерозподілених (невитребуваних) часток (паїв), та земельної ділянки, право землекористування за Державним актом №ХР-014-00-000718 від 20.03.1996 року не існує  з моменту розпаювання, не приймаються з огляду на таке.
Відповідно до п. 14 Порядку оформлення правонаступництва за зобов`язаннями реорганізованих  колективних сільськогосподарських підприємств №63 від 14.03.2001 року (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), у   процесі  реорганізації  кожен  із членів КСП має право прийняти одне з таких рішень:    приєднатися до однієї з ініціативних груп із створення нового підприємства; приєднатися до відповідної установчої угоди і прийняти участь у створенні підприємства-правонаступника; здійснити у  процесі  реорганізації  вихід з КСП з отриманням індивідуально  визначеного   майна   для   господарських   потреб, 
створення   селянського  (фермерського)  господарства,  здійснення підприємницької діяльності тощо;   отримати майно  спільно з іншими членами КСП шляхом укладання договору про спільне володіння та користування майном з  подальшою 
передачею його в оренду єдиним комплексом;   поступитись належним йому майновим паєм на користь будь-якого іншого члена  підприємства  або  третьої  особи  за  згодою  інших 
співвласників.
Втім, матеріали справи не містять, а відповідачами не надано сертифікатів на  право на земельну частку (пай) щодо вказаних земельних ділянок, не надано доказів  прийняття  жодного  з передбачених рішень,   отримання  індивідуально визначеного  майна ,   виділення   земельних ділянок в натурі та   оформлення  право приватної власності на них.
Згідно з п. 15 Порядку оформлення правонаступництва за зобов`язаннями реорганізованих  колективних сільськогосподарських підприємств №63 від 14.03.2001 року (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), майно  на  загальну суму невитребуваних паїв (майнові паї  членів КСП,  які не прийняли жодного із  зазначених  у  пункті  14  рішень)  залишається на балансі юридичних осіб - правонаступників, 
створених у процесі  реорганізації  КСП,  разом  із  кредиторською  заборгованістю   перед   співвласниками,  які  не  отримали  своїх майнових паїв у натурі в процесі вирішення майнових питань.    Підприємства  -  правонаступники  реорганізованих колективних 
сільськогосподарських підприємств вживають в установленому порядку заходи щодо пошуку власників (спадкоємців) невитребуваних майнових паїв  та  забезпечення їх прав.
Таким чином, обов`язок по забезпеченню майнових прав власників паїв та їх спадкоємців було покладено на СВК імені В.Н. Каразіна.
Доказів того, що власники земельних паїв реалізували своє право  щодо виділення землі та оформлення права приватної власності на неї, матеріали   справи не містять. 
А тому, оскільки право постійного землекористування  може бути припинено лише з підстав, визначених чинним законодавством, відсутні правові підстави вважати право землекористування таким, що припинилось. 
Земельний кодекс України, прийнятий 25.10.2001 року, визначає право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ч.  1 ст. 92 ЗК  України). Підстави припинення права користування земельними ділянками наведено у ст. 141 цього Кодексу.
Державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право. При цьому положення про обов`язок переоформити право користування земельною ділянкою у відповідний строк, передбачений у п.  6 Перехідних положень Земельного кодексу України, визнано неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року  № 5-рп/2005 (у справі № 1-17/2005) за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.  92, п.  6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками).
Власник земельної ділянки або землекористувач може 
вимагати усунення будь-яких порушень його прав  на  землю,  навіть 
якщо  ці  порушення  не  пов`язані  з позбавленням права володіння 
земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян і юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною;  визнання  недійсними  рішень  органів виконавчої влади або  органів місцевого самоврядування  (частини 2, 3 ст.  152 ЗК  України).
Законом України від 10.07.2018 року № 2498-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" (редакція діє з 01.01.2019 року) викладено ст. 13 Закону України “Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)” у новій редакції, в якій, зокрема, зазначено, що нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження.
У разі якщо до 1 січня 2025 року власник не витребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.
Така не витребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним.
Відтак, районні державні адміністрації з 01.01.2019 року втратили право розпоряджатись нерозподіленими (невитребуваними) земельними ділянкам, що розташовані за межами населених пунктів.
А отже, аргументи апелянта на те, що місцевий господарський суд не навів норм права, відповідно до яких за позивачем визнано право користування спірними земельними  ділянками, які були сформовані на підставі рішення Павлівської сільської ради №547-VII від 08.09.2020 року “Про затвердження  технічної документації із землеустрою, передачу в оренду невитребуваних земельних ділянок часток (паїв), нерозподілених часток  (паїв) та встановлення орендної плати”, та відповідно до якого затверджена технічна документація та спірним земельним ділянкам присвоєні кадастрові номери, не приймаються.
Згідно із ч.  1  ст.  21 ЦК  України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
З  листів Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 21.04.2020 року слідує, що   земельні ділянки згідно додатку відносяться до земель часток (паїв), відповідно до “Проекту організації земельних часток (паїв) для жеребкування СВК ім. В.Н. Каразіна” . 
Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що  Павлівською сільською радою при прийнятті рішення № 547-УІІ від 08.09.2020 року  “Про затвердження технічної документації із землеустрою, передачу в оренду не витребуваних земельних ділянок часток (паїв), нерозподілених часток (паїв) та встановлення орендної плати” в частині пунктів 2-7, було порушено право користування земельною ділянкою, яке наявне у Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені В.Н.Каразіна, на підставі Державного акту № ХР-04-00-000718 від 20.03.1996  року. 
Отже, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про   порушення при прийнятті спірного рішення Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області № 547-УІІ від 08.09.2020 року  “Про затвердження технічної документації із землеустрою, передачу в оренду не витребуваних земельних ділянок часток (паїв), нерозподілених часток (паїв) та встановлення орендної плати” в частині пунктів 2-7 рішення положень ст.  19 Конституції України, ст. ст. 141, 142 ЗК  України, щодо прав користування позивачем спірними земельними ділянками на підставі Державного акту № ХР-04-00-000718 від 20.03.1996  року, відповідно до кадастрових номерів згідно затвердженої технічної документації із землеустрою на підставі пункту 1   рішення, а саме: 6320886000:02:001:1105, 6320886000:02:001:1107, 6320886000:02:001:1108, 6320886000:02:001:1109, 6320886000:02:001:1110, 6320886000:02:001:1111, 6320886000:02:001:1112, 6320886000:02:001:1113, 6320886000:02:001:1114, 6320886000:02:001:1116, 6320886000:02:001:1117, 6320886000:02:001:1118, 6320886000:02:001:1119, 6320886000:02:001:1120, 6320886000:02:001:1121, 6320886000:02:001:1122, 6320886000:02:001:1123, 6320886000:02:001:1124, 6320886000:02:001:1125.
Щодо пункту 1 рішення Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області № 547-УІІ від 08.09.2020 року  “Про затвердження технічної документації із землеустрою, передачу в оренду не витребуваних земельних ділянок часток (паїв), нерозподілених часток (паїв) та встановлення орендної плати” про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж не витребуваних земельних часток (паїв) у кількості 19 шт. загальною площею 100,3147 га (з них ріллі – 100,3147 га), які розташовані  на території Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області (за межами населеного пункту), яка розроблена ТОВ “Землетехстандарст”, господарський суд першої інстанції правомірно відмовив в його скасуванні, оскільки відповідне рішення в частині пункту 1 № 547-УІІ від 08.09.2020 року  “Про затвердження технічної документації із землеустрою, передачу в оренду не витребуваних земельних ділянок часток (паїв), нерозподілених часток (паїв) та встановлення орендної плати” є актом одноразового застосування,   дія якого вичерпалась фактом його виконання.
Щодо позовних вимог, в частині визнання незаконним та скасування  рішення Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області № 537-УІІ від 14.08.2020 року  “Про надання згоди на прийняття з державної у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населеного пункту”,  господарський суд першої інстанції обґрунтовано  відмовив    у задоволенні в цій частині, оскільки матеріалами справи та наявними доказами, не підтверджено, на які саме земельні ділянки було передано з державної в комунальну власність за вищевказаним рішенням.
Щодо позовних вимог в частині визнання за Сільськогосподарським виробничим кооперативом імені В.Н. Каразіна право користування земельною ділянкою 6320886000:02:001:1105 загальною площею 4,5203 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1108 загальною площею 4,5643 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1109 загальною площею 4,4653 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1110 загальною площею 4,4654 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1111 загальною площею 4,4651 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1112 загальною площею 4,5540 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1113 загальною площею 9,7653 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1114 загальною площею 4,5521 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1117 загальною площею 4,5477 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1118 загальною площею 4,6256 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1119 загальною площею 4,6337 га,         земельною ділянкою 6320886000:02:001:1120 загальною площею 4,4653 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1121 загальною площею 9,4751 га,         земельною ділянкою 6320886000:02:001:1122 загальною площею 4,4653 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1123 загальною площею 4,4652 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1124 загальною площею 4,4655 га, земельною ділянкою 6320886000:02:001:1125 загальною площею 0,7619 га, які розташовані на території Богодухівської міської ради Харківської області, загальною площею 83, 2571 га, слід зазначити таке. 
За матеріалами справи, доказів на підтвердження припинення права постійного користування позивачем – Сільськогосподарським  виробничим  кооперативом  імені В.Н. Каразіна спірними  земельними ділянками    на підставі Державного акту № ХР-04-00-000718 від 20.03.1996 року у відповідності до положень ст. 141 ЗК  України сторонами не надано.
Відповідне право оспорюється 1-м відповідачем, оскільки Павлівською сільською радою при прийнятті оскаржуваного рішення № 547 УІІ від 08.09.2020 року було порушено право позивача щодо користування спірними земельними ділянками на підставі Державного акту № ХР-04-00-000718 від 20.03.1996 року,   у зв`язку із чим, позовні вимоги в частині визнання за Сільськогосподарським виробничим кооперативом імені В.Н. Каразіна права користування земельними ділянками за  вказаними кадастровими номерами правомірно задоволені місцевим господарським судом, відповідно до положень ч. 1 ст.  396 ЦК  України.
Разом з тим, згідно Закону України від 10.07.2018 року № 2498-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", а саме, якщо до 1 січня 2025 року власник не витребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така не витребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним.
Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів оренди землі б/н від 18.09.2020 року, щодо спірних земельних ділянок, колегія суддів враховує таке.
Відповідно до чинного законодавства земельні ділянки державної або комунальної власності та земельні частки (паї) є різними об`єктами земельних відносин і мають різний правовий режим. У випадку оренди земельної частки (паю) встановлюються орендні відносини щодо права на земельну частку (пай), не визначену в натурі земельну ділянку, посвідчену сертифікатом. Орендні відносини повинні оформлюватися договором, як у випадку оренди земельної частки (паю), так і у випадку земельної ділянки.
Зі змісту спірних договорів оренди землі від 18.09.2020 року слідує, що Павлівська сільська рада Богодухівського району Харківської області надала 2-му відповідачу  у строкове платне користування земельні ділянки (з кадастровими номерами та площею, визначеною в гектарах) із не витребуваних земельних ділянок або не витребуваних часток (паїв), які розташовані за межами населених пунктів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
 Наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 17.01.2000 року №5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.02.2000 року за №101/4322 затверджено форму типового договору оренди земельної частки (паю), в якому зазначено розмір оренди земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах.
Статтею 203 ЦК  України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Відповідно до ст.  215 ЦК України,  підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У відповідності до ч. 2  ст.  19 Конституції України та ч.  3 ст.  24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені, зокрема, Конституцією і законами України.
Таким чином, враховуючи те, що   спірні договори оренди землі від 18.09.2020 року укладені на підставі визнаного недійсним та скасованого судом рішенням  Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області № 547-УІІ від 08.09.2020 року  “Про затвердження технічної документації із землеустрою, передачу в оренду не витребуваних земельних ділянок часток (паїв), нерозподілених часток (паїв) та встановлення орендної плати” в частині пунктів 2-7, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що вимоги позивача про визнання недійсними цих договорів підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині скасування державної реєстрації речового права оренди Приватного підприємства “Полліс-1” земельних ділянок загальною площею 83,2571 га, розташованих та території Богодухівської міської ради Харківської області, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо спірних земельних ділянок,  господарський суд першої інстанцій дійшов вірного висновку про те, що  оскільки   вимога позивача про скасування запису державної реєстрації речового права - права оренди земельної ділянки, є похідною від спору щодо відповідного майнового права. 
Також, за змістом  ч.  2 ст.  26 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”,   у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Посилання  апелянта на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 року у справі №922/2723/17, де, між іншим, вказано на те, що члени трудового колективу позивача застосували процедуру паювання до відповідної частини земель, що перебували у позивача на праві постійного користування. Наслідком реалізації цієї процедури є припинення права державної та комунальної власності на розпайовані землі, що зумовлює припинення й інших правомочностей щодо земельних ділянок державної та комунальної власності;  від 01.09.2020 року у справі №907/29/19, де, зокрема, вказано на те, що навіть у випадку прийняття рішення про реорганізацію КСП « 8 Березня» шляхом перетворення в іншу юридичну особу колишні члени КСП « 8 Березня» автоматично повинні були б стати учасниками цієї юридичної особи, позаяк перетворенням юридичної особи є саме зміна її організаційно-правової форми, а не складу її учасників; від   21.02.2020 року у справі №647/195/18, де, зокрема, вказано на те, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду     для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження; від  16.01.2019 року у справі №902/569/17, де, зокрема, вказано на те, що чинне законодавство, зокрема,     Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", не передбачає повноважень державних органів чи органів місцевого самоврядування передавати в оренду земельні частки (паї) до їх формування у земельні ділянки (ст. 13 названого Закону)., не приймаються, з огляду на таке.
Так, у справі №922/2723/17 Верховний Суд вказав,  що члени трудового колективу позивача застосували процедуру паювання до відповідної частини земель, що перебували у позивача на праві постійного користування. Наслідком реалізації цієї процедури є припинення права державної та комунальної власності на розпайовані землі, що зумовлює припинення й інших правомочностей щодо земельних ділянок державної та комунальної власності; за матеріалами справи  №922/1806/21    власники земельних паїв (сертифікатів на право на земельну частку (пай) або їхні спадкоємці  не реалізували своє невід`ємне право щодо виділення землі в натурі та оформлення права приватної власності на неї.
За обставинами справ:   №907/29/19 - реорганізація КСП « 8 Березня» шляхом перетворення у ФГ «Колос» не відбувалася, оскільки 26 червня 2000 року було проведено реєстрацію нового підприємства  ФГ «Колос»;    №922/1806/21 -  змінилась лише організаційно – правова  форма юридичної особи,  відбулось її перетворення та   не можливо вважати, що юридичну особу було припинено. 
У справі №647/195/18 встановлено, що ФГ «ОАЗИС-Р» звернулося до голови Бериславської районної державної адміністрації із заявою про надання дозволу на виготовлення проектної документації щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення товарного виробництва із земель резервного фонду Раківської сільської ради розташованих за межами населених пунктів; фактичні обставини справи №922/1806/21, інші, а саме: Колективне сільськогосподарське підприємство “Шлях Леніна”,  на підставі державного акту колективної власності на землю №ХР-04-00-000718 від 20.03.1996  року володіло  та користувалось  спірними земельним ділянками, що розташовані на території колишньої Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області.
У справі №902/569/17 предметом спору є визначення Головного  управління Держгеокадастру орендодавцем за договором оренди та поновлення   терміну  дії договору оренди на землю  на тих самих умовах на строк п`ять років у редакції додаткової угоди у редакції позивача, посилаючись на приписи ч.ч. 1-5     ст. 33 Закону України "Про оренду землі".
Колегія суддів  враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.05.2021 року у справі №913/567/19 (913/403/20), де, між іншим, вказано на таке.
          “Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в ухвалі від 27.03.2020 року  у справі № 910/4450/19 зазначив, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).           Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п.  32 постанови від 27.03.2018  року №910/17999/16; п.  38 постанови від 25.04.2018 року  № 925/3/7, п. 40 постанов від 25.04.2018  року № 910/24257/16). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 року  у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 року  у справі № 923/682/16.                     При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Суд звертається до правової позиції, щодо послідовно та неодноразово викладалась Великою Палатою Верховного Суду в питанні визначення подібності правовідносин у судових рішеннях: п.  60 постанови від 23.06.2020 року у справі №           696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19), п.  6.30 постанови від 19.05.2020 року  у справі № 910/719/19, постанова від 16.01.2019 року  у справі №           757/31606/15-ц, постанова від 12.12.2018 року  у справі № 2-3007/11, пункт 5.5 від 19.06.2018 року  у справі №922/2383/16; п. 8.2 постанови від 16.05.2018 року  у справі №           910/5394/15-г.”
          Таким чином, правовідносини у справах, на які   посилається апелянт  та обставини вказаних  справ №922/2723/17, №907/29/19,  №647/195/18 та №902/569/17  не є подібними до правовідносин у справі №922/1806/21,  оскільки предмети та підстави позовів у цих справах,  відповідно і встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин,  а також їх правове регулювання є різними, що виключає подібність спірних правовідносин у цих справах. 
Отже,   висновок місцевого господарського суду  про відмову у  позові частково відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників  та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини  від 18.07.2006 року). 
Зокрема, Європейський суд з прав людини  у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст.  6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.  6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Апелянту   було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)
Апелянту   була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
          Керуючись ст. ст.   269,  270, ч.1 ст.  275,  ст. 282  Господарського процесуального кодексу України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   особи, уповноваженої  діяти від імені Богодухівської міської ради Харківської області  - Захарова  А.М.  залишити без задоволення.
Рішення         господарського суду Харківської         області від 07.10.2021 року   у справі №922/1806/21      залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття   і може бути оскаржена  у касаційному порядку  до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів  з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови складено  15.12.2021 року.

Головуюча   суддя                                                                    О.І. Терещенко

Суддя                                                                                           П.В. Тихий  

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк