ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2021 року 
м. Чернівці
справа № 723/3196/19
провадження 822/1009/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Владичана А.І., Височанської Н.К.,
за участю секретаря Паучек І.І.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
треті особи: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, Служба у справах дітей Чернівецької районної державної адміністрації Чернівецької області,
апеляційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 серпня 2021 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Пташник А.М.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, Служба у справах дітей Чернівецької районної державної адміністрації Чернівецької області про надання дозволу на проведення психологічного обстеження малолітньої дитини та психокорекційної роботи без згоди матері, зобов`язання вчинити дії. 
У позові посилається на те, що з відповідачкою він перебував в зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 1999 року по 23 січня 2013 року. Під час шлюбу народилася донька ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення спільного проживання відповідачка перешкоджала йому та його родичам у спілкуванні з донькою, внаслідок чого він був позбавлений можливості брати участь у її вихованні. 
Рішенням виконкому Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування, було визначено порядок побачень з донькою ОСОБА_4 йому та його матері (бабусі дитини). Незважаючи на зазначені рішення, відповідачка продовжувала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 червня 2014 року частково задоволені вимоги про зобов`язання ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 ) не чинити перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 . 
За той час коли позивач був позбавлений зустрічей та спілкування з донькою ОСОБА_4 він намагався за допомогою звернень до всіх інстанцій законним шляхом відстояти свої батьківські права та права своєї доньки на безперешкодне спілкування та участь у її вихованні. 
Із висновку Центру практичної психології і соціальної роботи Чернівецької міської ради від 20 червня 2014 року та рекомендації щодо збереження психологічного здоров`я дитини від 06 грудня 2016 року, наданого практикуючим психологом ОСОБА_6 , вбачається, що ставлення ОСОБА_4 до батька з високою ймовірністю може бути навіяне емоційним станом матері. Вказані висновки психологів свідчать, що дитина протягом тривалого періоду перебуває у конфліктній ситуації, подальше підтримання якої неминуче заподіє шкоди емоційному стану дитини та формуванню її особистості, у зв`язку з чим ОСОБА_4 потребує психокорекційної (психотерапевтичної ) роботи з нею. 
Незважаючи на прийняті всі можливі заходи щодо налагодження контактів з колишньою дружиною, для забезпечення можливості спільно вирішувати питання, що стосуються виховання та розвитку дитини, забезпечення необхідної їй психологічної допомоги, відповідачка жодного разу не дала своєї згоди на проведення обстеження психологічного стану їхньої доньки та не погодилася досягти будь-якого компромісу щодо спільного виховання дитина за допомогою посередника (медіатора).
Просив суд: дозолити йому, без дозволу матері, самостійно організувати проведення психологічного обстеження доньки ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 та психокорекційної (психотерапевтичної) роботи з метою її реабілітації від психотравматичного досвіду, подальшого запобігання негативного психологічного впливу на дитину з боку матері та з метою налагодження родинних стосунків доньки з ним та його родичами; зобов`язати відповідачку не чинити перешкоди у проведенні психологічних обстежень його доньки та за викликом спеціаліста з психології приводити доньку в місце проведення психологічних обстежень та психокорекційних (психотерапевтичних) робіт з метою реабілітації ОСОБА_3 від травматичного досвіду, подальшого запобігання негативного психологічного впливу на дитину з боку відповідачки та з метою налагодження родинних стосунків доньки з ним та його родичами. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, Служба у справах дітей Чернівецької районної державно адміністрації Чернівецької області про надання дозволу на проведення психологічного обстеження малолітньої дитини та психокорекційної роботи без згоди матері, зобов`язання вчинити дії відмовлено. 
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з принципу забезпечення якнайкращих інтересів дитини та ч.2 ст. 28 Конституції України про недопустимість проведення без вільної згоди особи медичних, наукових та інших досліджень.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. 
Зокрема, посилається на те, що ОСОБА_2 створює перешкоди у його спілкуванні з дитиною. Повідомляє дитині неправдиву інформацію про нього, виставляє його в негативному світлі, у зв`язку з чим вдалося сформувати у дитини негативний образ батька, що призвело до проявів неповаги та втрати позитивного ставлення дитини до батька, а також абсолютної відсутності у доньки бажання спілкуватися та підтримувати родинні стосунки з ним. На наведене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій
З 15 жовтня 1999 року по 23 січня 2013 року сторони перебували у шлюбі.
Під час шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23 червня 2014 року усунуто перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 та визначено його участь у вихованні доньки.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Так, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду про відмову в задоволенні позову з підстав, які зазначені в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, оскільки позивач, звертаючись до суду із таким позовом, просив застосувати неефективний спосіб захисту своїх прав.
Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Звертаючись до суду ОСОБА_1 в обґрунтовування свого позову зазначав, що відповідачка ОСОБА_2 перешкоджає йому та його родичам у свідкуванні з донькою ОСОБА_3 шляхом психологічного впливу на свідомість дитини, що в свою чергу створило передумови для формування негативного ставлення доньки до батька. Однак, не врахував наступного.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Згідно частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року в справі № 750/3917/17 (провадження № 14-24цс20) вказано, що особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
У постанові Верховного Суду від 03 серпня 2020 року в справі № 167/867/17 (провадження № 61-17092св18) зроблено висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.
Звертаючись до суду з позовом, позивач просив, зокрема, дозолити йому, без дозволу матері, самостійно організувати проведення психологічного обстеження доньки ОСОБА_3 та психокорекційної (психотерапевтичної) роботи з метою її реабілітації від психотравматичного досвіду, налагодження родинних стосунків доньки з позивачем та його родичами. Також зобов`язати відповідачку не чинити перешкоди у проведенні психологічних обстежень його доньки та за викликом спеціаліста з психології приводити доньку в місце проведення психологічних обстежень та психокорекційних (психотерапевтичних) робіт.
Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про надання дозволу на проведення психологічного обстеження малолітньої дитини та психокорекційної роботи без згоди матері, зобов`язання вчинити дії, не призведе до відновлення порушеного на думку позивача його права на безперешкодне спілкування з дитиною та участі в її вихованні. 
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Відповідно до п. 1 ст.  376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального права, що є підставою для зміни рішення та викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.
Оскільки апеляційний суд змінює оскаржуване судове рішення, але виключно у частині мотивів його прийняття, то розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст.374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 серпня 2021 року в мотивувальній частині змінити, виклавши її в редакції цієї постанови. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено - 01 грудня 2021 року.
Головуючий                                                 М.І. Кулянда 
Судді:                                                          А.І. Владичан 
                                                               Н.К. Височанська