П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/7320/21	
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Косцової І.П.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Пенсійного фонду України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, -                                        

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 90% до 70% сум грошового забезпечення та обмеження її максимальним розміром, викладені у листі від 12.04.2021 року №5793-5199/Б-02/8-1500/21.
- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплачувати йому пенсію,   виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, без обмеження її максимальним розміром на пiдставi довідки про розмір грошового забезпечення №11/2518 від 09.10.2020 року, наданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 05.03.2019 року у відповідності до вимог ст. 43 i 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень постанови КМ України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового начальницького складу та деяких інших осіб", та здійснити виплату різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01.04.2019 року по день проведення перерахунку.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому виплачується пенсія за вислугою років  відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
З 05.03.2019 року - з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/3858/18 виникли нові підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2262-XII, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, оскільки з цієї дати позивач має право на отримання пенсії, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з постановою №704 у відповідності до вимог статей 43i 63 Закону №2262-XII та статті 9 Закону №2011-XII. 
Як зазначає позивач, на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/13446/20 ГУ ПФУ в Одеській області провело перерахунок його пенсії, проте основний розмір пенсії знижений до 70%. Крім того, відповідач обмежив пенсію максимальним розміром та призначив суму 17 690 грн.
На думку позивача, зміна максимального розміру пенсії не розповсюджується на нього та не є підставою для зменшення розміру призначеної пенсії, адже зазначені зміни відбулись після її призначення. 
Керуючись правовими висновками Верховного Суду, викладеними в рішенні від 04.02.2019 року (справа №240/5401/18), ухваленому за результатом розгляду зразкової справи, позивач вказує на те, що при перерахунку пенсії з 01 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону №2262 на підставі Постанови №103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону №2262, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року 2021 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено частково. 
Суд визнав протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 90% до 70% сум грошового забезпечення та обмеження позивачу пенсії максимальним розміром з 01.04.2019 року при її перерахунку 23.03.2021 року на виконання рішення суду та зобов`язав відповідача здійснити перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 01.04.2019 року, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром.
Крім цього суд зобов`язав Пенсійний фонд України у відповідності до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМ України від 23 липня 2014 року  №280 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1279 «Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги» здійснити фінансування виплати перерахованої з 01 квітня 2019 року пенсії ОСОБА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що при перерахунку пенсії позивача з 01.04.2019 року відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм ч.2  ст.13 Закону №2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним. За таких обставин у відповідача були відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії при здійсненні її перерахунку.
Також суд першої інстанції зазначив, що пенсійний орган, визначаючи з 01 квітня 2019 року ОСОБА_1 остаточний розмір пенсії за вислугу років із обмеженням її максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, діяв всупереч приписам Конституції України та Закону №2262-ХІІ.
                                                                                                              
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, Пенсійний фонд України в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначив, що, зобов`язуючи Пенсійний фонд України здійснити виплату пенсії позивачу, суд першої інстанції не врахував розмежування компетенції Пенсійного фонду України та Головного управління щодо можливості реального виконання такого зобов`язання.
Також скаржник наголошував на тому, що покладення судом першої інстанції зобов`язань з виплати пенсії на Пенсійний фонд України не узгоджується з чинним законодавством, оскільки механізм виплати пенсій, що визначений Порядком №1279, не передбачає участі Пенсійного фонду України у процедурі виплати пенсії.
На думку скаржника, є помилковими висновки суду першої інстанції щодо передачі на підставі Порядку №1279 компетенції про виплату пенсії від головних управлінь до Пенсійного фонду України.
Крім цього скаржник вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 31.03.2021 року у справі №240/12017/19 про дотримання строків звернення до суду та не застосував до позивача відповідні наслідки такого пропуску.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачеві з 03 січня 2003 року призначена пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з основним розміром 90 % грошового забезпечення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.03.2020 року по справі №420/1425/20, яке набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01.01.2018 року перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , виходячи з 90% відповідних сум грошового забезпечення, та здійснити виплату пенсії в цьому розмірі з 01.01.2018 року із врахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 року по справі №420/13446/21, яке набрало законної сили, зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії згідно із довідкою Адміністрації Державної прикордонної служби України від 9 жовтня 2020 року №11/2518 з 01.04.2019 року, з урахуванням вже виплачених сум.
04.03.2021 року ГУ ПФУ в Одеській області на виконання рішення суду здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 року, основний розмір пенсії склав 70% грошового забезпечення.
Тобто, з 01.04.2019 року обчислення та виплата пенсії позивачу здійснювалась з урахуванням максимального її розміру, а відсотковий розмір пенсії зменшено.
На звернення представника позивача про перерахунок його пенсії на підставі рішення суду по справі №420/13446/21, ГУ ПФУ в Одеській області листом від 12.04.2021 року №5793-5199/Б-02/8-1500/21 повідомлено, що оскільки відбулись зміни в грошовому забезпеченні позивача, то перерахунок пенсії проведено з урахуванням ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», тобто з обмеженням пенсії максимальним розміром.
Не погоджуючись з діями відповідача по обмеженню розміру його пенсії при її перерахунку, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.ст.43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі – Закон №2262-ХІІ) пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом.
Перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Обов`язковою підставою для здійснення перерахунку пенсії є підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Ця норма також делегує Кабінету Міністрів України визначення умов, порядку та розмірів перерахунку пенсії за цим Законом.
Кабінет Міністрів України у Порядку №45 визначив, що перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права.
У зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови №704, якою з 1 березня 2018 року змінено грошове забезпечення, зокрема, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у позивача виникло право на перерахунок призначеної пенсії.
Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону №2262-ХІІ умови, порядок та розміри вказаного перерахунку визначені Постановою КМУ №103, якою постановлено здійснити перерахунок призначених до 1 березня 2018 року на підставі вказаного Закону пенсій з 1 січня 2018 року.
При цьому зміни до статті 63 Закону №2262-ХІІ а ні Законом №3668-VI, а ні Законом №1166-VII у частині підстав, умов, розміру або порядку перерахунку пенсій не вносилися.
Постанова КМУ №45 і Постанова КМУ №103 також не містять жодних положень про зміну відсоткового значення розміру призначених пенсій при їх перерахунку.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що внесені Законом №3668-VІ та Законом №1166-VII зміни до статті 13 Закону №2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону №2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону №3668-VІ та Закону №1166-VII не зазнала.
За таких підстав колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1  з 90% до 70% грошового забезпечення при перерахунку з 01 квітня 2019 року.
Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 року, який набрав чинності 01.10.2011 року, у статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, частину п`яту викладено в такій редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність».
Законом України від 24.12.2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності 01.01.2016 року) у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» частину п`яту статті 43 доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».
В свою чергу, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року          №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Згідно із пунктом другим резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016, зокрема, частина сьома статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Таким чином, з 20 грудня 2016 року відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII внесені зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та у ч. 7 ст. 43 слова і цифри «у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».
Проте на момент набрання чинності Закону №1774-VIII, а саме станом на 01.01.2017 року, ч.7 ст.3 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», до якої вносилися вказані зміни, була визнана 20.12.2016 року Конституційним Судом України неконституційною, а тому повністю втратила чинність, отже, зазначені зміни не можуть створювати будь-яких правових наслідків.
Набуття чинності з 1 січня 2017 року Законом України №1774-VIII не викликає автоматичного відновлення дії ч.7 ст.43 Закону № 2262-XII.
Отже, положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 20.12.2016 року є такими, що втратили чинність.
Це означає, що стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачає положень про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.
Правова позиція суду у даній справі відповідає висновкам Верховного Суду щодо застосування норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, викладеним, зокрема, у постановах від 03 жовтня 2018 року у справі №127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17, від 06 листопада 2018 року у справі №522/3093/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №348/190/17, від 05 лютого 2020 року у справі №815/357/18, від 16 квітня 2020 року у справі №620/1285/19, від 30 жовтня 2020 року у справі                №522/16881/17.
На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо протиправності дій відповідача щодо обмеження призначеної та перерахованої позивачу пенсії максимальним розміром - десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Надаючи правову оцінку доводам апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом та помилкового тлумачення судом першої інстанції вимог Порядку №1279, суд апеляційної інстанції зосереджує увагу на такому.
Довід Пенсійного фонду України щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із цим позовом та не врахування правових висновків Верховного Суду щодо строків звернення до суду, викладених у постанові від 31.03.2021 року по справі №240/12017/19, суд апеляційної інстанції розцінює наступним чином.
У зазначеному судовому рішенні Верховний Суд вказав, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.
Також Верховний Суд зазначив, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Матеріали справи свідчать, що, на виконання рішення по справі №420/13446/21, Адміністрації Державної прикордонної служби України видала позивачу довідку від 9 жовтня 2020 року №11/2518 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії з 01.04.2019 року та направило її до ГУ ПФУ в Одеській області.
Однак ГУ ПФУ в Одеській області листом від 12.04.2021 року №5793-5199/Б-02/8-1500/21 повідомило позивачу, що виплата пенсії йому здійснюється зі зменшенням відсоткового значення розміру сум грошового забезпечення та обмеженням її максимальним розміром.
Позивач, у свою чергу, оскаржив такі дії ГУ ПФУ в Одеській області шляхом подання до суду даного позову.
Наведені обставини свідчать, що строк звернення до суду з даним позовом ОСОБА_1 не пропустив, оскільки підстава для перерахунку пенсії позивача виникла після видачі оновленої довідки про грошове забезпечення, а тому відлік строку на подання до суду позову починає саме з дати видачі оновленої довідки.
Оцінюючи другий довід апеляції, колегія суддів вважає помилковим застосування до спірних правовідносин Порядку №1279, оскільки, останнім змінений лише порядок фінансування виплати пенсій.
Фінансування виплати пенсій здійснювалось і у період до 01.04.2021 року також Пенсійним Фондом України, але через територіальні органи, а виплати здійснювались через рахунки пенсіонерів у банках або через поштові відділення.
Зазначеним нормативним актом  затверджено саме порядок виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку. 
Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що він визначає механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам у готівковій формі за зазначеним у заяві місцем їх фактичного проживання в межах України організаціями, що згідно із законодавством мають право здійснювати виплату і доставку пенсій та грошової допомоги.
Тобто Порядок №1279 ніяким чином не змінив повноваження Пенсійного Фонду України та його територіальних органів щодо призначення, нарахування та виплати пенсій.
Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.
Відповідно до ч.1 ст.52 Закону №2262-XII пенсіонерам з числа військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.
Відповідно до пп.5 п.4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, головні управління відповідно до покладених завдань здійснюють призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
Пунктом 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за  №1566/11846, процедура виплати територіальним органом Пенсійного фонду пенсії визначена таким чином: нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.
Механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам, що визначений Порядком виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1279, не передбачає участі Пенсійного фонду України у процедурі виплати пенсії.
Системний аналіз статей 52-62 Закону №2262, а також положень ст.ст. 47- 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (щодо виплати пенсій організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків, щодо виділення часток пенсій, що підлягають виплаті, щодо повноважень територіальних органів Пенсійного фонду України припиняти виплату пенсій, щодо порядку здійснення та обчислення розміру відрахування з пенсії, що належить пенсіонерові до виплати), а також інших наведених вище положень дозволяє дійти висновку, що виплата пенсії включає щомісячне нарахування територіальним органом Пенсійного фонду належних пенсіонерові виплат (з урахуванням здійснення відрахувань за виконавчими документами, розподілу пенсії для осіб, які перебувають на повному державному утриманні тощо), оформлення документів про нараховану суму пенсії (відомість на виплату пенсій, грошової допомоги або списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки), передачу виплатних документів уповноваженим на виплату пенсій організаціям або банкам, що також здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України.
Отже, функції з виплати пенсій є дискреційними повноваженнями головних управлінь Пенсійного фонду України, що прямо встановлено вищенаведеними положеннями законодавства.
Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню (ст.58 та п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (далі - Положення № 280)).
Пенсійний фонд України згідно з підпунктом 4 пункту 4 Положення №280 забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством проводяться за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством, а відповідно до підпункту 6 пункту 4 цього Положення - організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо, зокрема, здійснення контролю за призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, інших джерел, визначених законодавством.
Пунктом 10 Порядку казначейського обслуговування коштів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2017 № 312, передбачено, що асигнування з державного бюджету, які виділяються для забезпечення пенсійних виплат, і кошти Пенсійного фонду України, що надходять на видатковий рахунок, Пенсійний фонд України розподіляє та спрямовує на фінансування пенсій та інших виплат, які згідно із законодавством проводяться за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством, а також видатків головним управлінням Пенсійного фонду України згідно з потребою на виплату допомоги на поховання, відрахувань з пенсії тощо.
Під бюджетним фінансуванням розуміють сукупність грошових відносин, пов`язаних із розподілом і використанням коштів централізованого грошового фонду держави, які реалізуються безоплатно і безповоротно шляхом надання бюджетних коштів юридичним та фізичним особам для проведення заходів, передбачених бюджетом.
Спеціальних підрозділів, які безпосередньо виплачують пенсію одержувачам, в Пенсійному фонді України не створено. Повноважень формувати виплатні документи (списки на виплату пенсій, відомості тощо) шляхом включення до них нарахованих конкретним одержувачам сум пенсії та підписувати їх Пенсійний фонд не має.
З наведеного слідує, що поняття фінансування виплати пенсії та виплата пенсії є принципово різними поняттями, які передбачають проведення відмінних між собою адміністративних процедур, а тому не можуть бути ототожнені. При цьому, у суду відсутні обґрунтовані підстави вважати, що Пенсійним фондом України не буде виконано обов`язок з фінансування виплати пенсії позивача, права позивача у вказаній частині не порушені, з огляду на що відсутні правові підстави для додаткового зобов`язання апелянта здійснювати таке фінансування.
Колегія суддів зазначає, що виплата пенсій військовослужбовцям проводиться на підставі статті 52 Закону №2262, виключно через установи акціонерного товариства Державний ощадний банк України, що помилково не було враховано судом першої інстанції.
При цьому суд першої інстанції, залучаючи до справи Пенсійний фонд України та покладаючи на нього зобов`язання з виплати пенсії помилково вирішив, що відбулося фактичне (компетенційне) правонаступництво.
Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво – це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкт; владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.
Положення законодавства, якими функції з виплати пенсії покладено на головні управління Фонду, є чинними. Головні управління Фонду не ліквідовані і в стані припинення не перебувають. Будь-яких нормативно-правових актів щодо покладення на Пенсійний фонд України функцій з виплати пенсій не приймалось.
Отже, фактичного (компетенційного) адміністративного правонаступництва не відбулося, оскільки відсутні врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції.
З аналізу наведених норм вбачається, що обов`язок щодо виплати пенсії покладається на пенсійний орган, в якому пенсіонер перебуває на обліку, яким в даному випадку є ГУ ПФУ в Одеській області до якого позивач звертав свої позовні вимоги.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо безпідставності покладення на Пенсійний фонд України обов`язку здійснити виплату позивачу перерахованої пенсії, а тому, відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про покладення відповідного обов`язку на ГУ ПФУ в Одеській області.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права у даній справі вважається неправильне тлумачення закону.
Стаття 263 КАС відносить дану справу до категорії справ незначної складності, які розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас, п.2 ч.5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ст. 263 КАС України, розглядаються, зокрема, справи щодо перерахунку пенсійних виплат.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції розглянута апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції, ухваленого за особливостями, передбаченими ст.263 КАС України, відсутні підстави для його оскарження, крім випадків, викладених вище.
Керуючись статтями 308, 311, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Пенсійного фонду України – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року в частині зобов`язання  Пенсійний фонд  України  здійснити  фінансування виплати  перерахованої  з 01 квітня 2019 року пенсії ОСОБА_1 – скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити фінансування виплати перерахованої з 01 квітня 2019 року пенсії ОСОБА_1 .
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	   Косцова І.П.	
Судді	    	   Осіпов Ю.В.      Скрипченко В.О.