ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8391/21 Справа № 215/2506/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Колесової А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення  Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві,- 
В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві.
В обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1  посилається на те, що його мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала електромонтером з обслуговування підстанцій фабрик і кар`єрів цеху мереж і підстанцій ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат". 06 листопада 2000 року під час виконання трудових обов`язків на ПрАТ з його матір`ю ОСОБА_2 стався нещасний випадок, внаслідок якого вона померла. Актом про нещасний випадок від 11 листопада 2000 року, нещасний випадок на виробництві, під час якого загинула ОСОБА_2 стався внаслідок порушення виробничої дисципліни при проведені оперативних підключень. Згідно вказаного акта особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці, були визнані начальник дільниці підстанції ЦПО-2 ОСОБА_3 та електромонтер з обслуговування підстанцій ОСОБА_2 . Вважає, що смертю матері позивачу  ОСОБА_1  завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що на момент її смерті  ОСОБА_1  був малолітнім, у них були дуже довірливі, тісні стосунки, він завжди відчував її материнську любов та підтримку. Смерть матері корінним чином змінила життя позивача.  ОСОБА_1  постійно перебуває в напруженому психічному стані, у зв`язку із смертю матері  ОСОБА_1  позбавився її батьківського піклування, любові, турботи та уваги, батько був змушений його виховувати один та незважаючи на всі зусилля забезпечити повноцінні побутові він не міг.  ОСОБА_1  і до цього часу відчуває, що не мав повноцінної сім`ї, тобто йому завдано суттєвих негативних незворотних наслідків. На підставі викладеного  ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь 500 000 грн. без урахування утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, витрати на правову допомогу у сумі 6000 грн.
Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2021 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат"  на користь ОСОБА_1 150000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві. Стягнуто з ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат"  на користь держави судовий збір в розмірі 1500 грн.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду від 22 липня 2021 року змінити, збільшити розмір моральної шкоди, стягнутої з ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 з 150 000 грн. до 300 000 грн. Стягнути з ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на корить ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 6000 грн. 
У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат"  просить відхилити апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , відмовити ОСОБА_1 у збільшенні суми відшкодування моральної шкоди до 300 000 грн., стягненні витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн., рішення суду від 22 липня 2021 року залишити без змін. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
       Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).
       Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
Смерть матері позивача, яка стала підставою для звернення до суду
із позовом про відшкодування моральної шкоди, настала 21 грудня 2000 року, тобто мала місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності ЦК України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК Української РСР 1963 року.
Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою прийнято розуміти всяке зменшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначала її поняття. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.
Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. Неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні.
Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини.
Таким чином, моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду
у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня
2020 року у справі № 210/2271/19 (провадження № 61-19033сво19).
       З матеріалів справи вбачається, ІНФОРМАЦІЯ_2  ОСОБА_2  померла у віці 36 років (а.с.5).
       Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (а.с.8).
       За життя  ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" та загинула на роботі перебуваючи на посаді електромонтер з обслуговування підстанцій фабрик і кар`єрів цеху мереж і підстанцій ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат".  Причиною нещасного випадку визнано порушення виробничої дисципліни при проведенні оперативних підключень, про що складено Акт про нещасний випадок №20/11 від 11 листопада 2000 року (а.с. 6, 7).
       Відповідно до Акту №20/11 від 11 листопада 2000 року особами, які допустили порушення законодавство про охорону праці визнано начальника дільниці підстанції ЦПО-2 ОСОБА_3 , яка порушила п.п. 3.1, 3.6 посадової інструкції начальника дільниці ЦПО-2 та електромонтер з обслуговування підстанцій ОСОБА_2 , яка порушила п.п. 2.2.27, 2.2.28 "Инструкции по охране труда для электромонтеров по обслуживанию подстанций"(а.с. 6, 7). 
Звернувшись до суду з вказаним позовом,  ОСОБА_1 зазначив, що смерть матері корінним чином змінила його життя, він постійно перебуває в напруженому психічному стані, у зв`язку із смертю матері, позбавився її батьківського піклування, любові, турботи та уваги, батько був змушений його виховувати один та незважаючи на всі зусилля забезпечити повноцінні побутові він не міг. До цього часу відчуває, що не мав повноцінної сім`ї, тобто йому завдано суттєвих негативних незворотних наслідків (а.с.1, 2).
       Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність спричинення позивачу моральної шкоди, оскільки смерть матері позивача - ОСОБА_2 настала внаслідок неналежного виконання своїх трудових обов`язків зокрема працівником відповідача та обумовлена неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці.
       При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вірно врахував ступінь, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю із втратою матері, з урахуванням вимог справедливості, співмірності та розумності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 150000 грн., що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.
       Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , про те, що розмір моральної шкоди 150000 грн. є заниженим, не відповідає встановленим у справі обставинам.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Стосовно вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн. слід зазначити наступне.
       Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
       Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
       Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
       Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.
       Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
З матеріалів справи вбачається 09 березня 2021 року ОСОБА_1 уклав з адвокатом Радченко О.М. договір про надання правової допомоги (а.с.12).
З Акту приймання - передачі виконаних робіт від 09 березня 2021 року вбачається, що адвокат надав, а клієнт прийняв правничу допомогу згідно договору б/н про надання правової допомоги від 09 березня 2021 року, гонорар за надану правову допомогу складає 6000 грн. (а.с.15).
З розрахунку про надання послуги від 09 березня 2021 року вбачається, адвокатом надана наступна правова допомога: попереднє опрацювання матеріалів, підготовка правової позиції, збір документів - 1 година вартістю 1200 грн., підготовка позовної заяви, інших процесуальних документів - 3 години вартістю 3600 грн., судове представництво (орієнтовано) - 1 година - 1200 грн. (а.с.14).
Відповідно до квитанції від 09 березня 2021 року адвокат Радченко О.М. отримав 6000 грн. від ОСОБА_1 в якості оплати за договором б/н від 09 березня 2021 року ( а.с.16).
Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача  ОСОБА_1 - адвокат Радченко О.М. не брав участі в судових засіданнях у суді першої інстанції, у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження (а.с.18). 
У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" зазначили, що сума витрат на правову допомогу є безпідставно завищеною та невиправданою і підлягає зменшенню, оскільки справа не є складною, адвокат участі у судових засіданнях не приймав (а.с.51).
Враховуючи викладене, співмірність зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціну позову та значення справи для сторони, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 2000 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Рішення  Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2021 року в частині відмови у задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнені витрат на правову допомогу - скасувати.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді  Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова