ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 380/4930/21 пров. № А/857/14337/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Гінди О. М., Курильця А. Р.,
з участю секретаря судового засідання –    Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року у справі № 380/4930/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Гулик А. Г.,
час ухвалення рішення – 06.05.2021 року, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 06.05.2021 року,

                                                       в с т а н о в и в:

Позивач- ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача- ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ), в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині невиплати їй із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби (23.03.2010) та на час звільнення із військової служби (28.09.2018) у розмірі 50% від встановленого розміру, замість 1 посадового окладу та окладу за військовим званням; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 23.03.2010, у розмірі 1 посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням виплачених сум; визнати протиправними дії відповідача в частині виплати їй із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби (23.03.2015) та на час звільнення із військової служби (28.09.2018) у розмірі 50% від встановленого розміру, замість 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 23.03.2015, у розмірі 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням виплачених сум.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 винагороди за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби (23.03.2010) у розмірі 50% посадового окладу та окладу за військовим званням. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 23.03.2010, у розмірі 1 посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням виплачених сум. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 винагороди за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби (23.03.2015) у розмірі 50% від 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 23.03.2015, у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням, з урахуванням виплачених сум.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що відповідно до п.7 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 1294 від 07 листопада 2007 року (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу у високомобільних десантних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети. Згідно з додатком 25 до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №1294 від 07.11.2007 встановлено такий одноразовий додатковий вид грошового забезпечення як винагорода за тривалість безперервної військової служби залежно від тривалості безперервної календарної військової служби: 1 посадовий оклад і оклад за військовим званням за 15 років, 1,5 посадових оклади і оклади за військовим званням за 20 років. Оскільки п.7 вказаної Постанови встановлена виплата до 50% від встановленого, зокрема, додатком 25 до Постанови КМУ від 07 листопада 2007 року №1294 розміру, тому максимальний розмір надбавок, що підлягають виплаті становить 0,5 та 0,75 посадового окладу та окладу за військовим званням, відповідно, тому відповідач у спірних правовідносинах діяв правомірно. Крім того, покликається на те, що позивач пропустила строк звернення до суду, оскільки ОСОБА_1 звільнена з військової служби 28 вересня 2018 року, а звернулася в суд з цим позовом у березні 2021 року. Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити. 
Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах згідно з правовою позицією Верховного Суду всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення, а тому позивач не обмежений у строках по зверненню до суду. Також вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що з часу упорядкування виплати додаткових видів грошового забезпечення у відповідача були відсутні підстави для виплати таких у розмірі 50% від законодавчо визначених розмірів. Вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та задоволенню не підлягають, а оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник відповідача (апелянта) – Катревич Н. А. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у її відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін з таких підстав.
Судом встановлено, що позивач проходила військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) та наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 30 серпня 2018 року №226-ос її звільнено в запас.
Відповідно до наказу начальника 7 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України 28 вересня 2018 року №253-ос ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Позивач вважає, що на день звільнення з військової служби вона не отримала у повному обсязі кошти, на які мала право за час проходження військової служби, а саме: винагороду за тривалість безперервної 15-ти та 20-ти річної календарної військової служби.
Вважаючи протиправною відмову відповідача в нарахуванні та виплаті вказаних коштів, позивач звернулася в суд з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно виплатив позивачу винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби (23.03.2010) у розмірі 50% посадового окладу та окладу за військовим званням замість нормативно передбаченої винагороди у розмірі одного посадового окладу та окладу за військовим званням. Для ефективного поновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 23.03.2010, у розмірі посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням виплачених сум. Також відповідач протиправно виплатив позивачу винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби (23.03.2015) у розмірі 50% від 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням що є вдвічі меншим, ніж нормативно встановлений розмір такої винагороди. Для ефективного поновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 23.03.2015, у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням, з урахуванням виплачених сум.
Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ч.2 ст.9 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу” затверджено  додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови.
Пунктом 2 Постанови № 1294 визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв`язку, Міністерством з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державним департаментом з питань виконання покарань (далі - державні органи), а пунктом 11 зазначеної постанови надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам (до яких віднесено й Міністерство оборони) упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Наведені приписи дають підстави вважати, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.
Відповідно до п.7 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 1294 від 07 листопада 2007 року (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу у високомобільних десантних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.
Додатком 25 до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №1294 від 07.11.2007 встановлено такий одноразовий додатковий вид грошового забезпечення як винагорода за тривалість безперервної військової служби залежно від тривалості безперервної календарної військової служби: 1 посадовий оклад і оклад за військовим званням за 15 років, 1,5 посадових оклади і оклади за військовим званням за 20 років, 2 посадових оклади і оклади за військовим званням за 25 років, 2,5 посадових оклади і оклади за військовим званням за 30 років, 3 за 35 років і кожні наступні 5 років.
На виконання пункту 2 Постанови № 1294 наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року №425  затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення Державної прикордонної служби України, відповідно до якої визначено порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (до складу якого входять й додаткові види грошового забезпечення), а також самі додаткові види грошового забезпечення, серед яких і винагорода за тривалість безперервної військової служби. Згідно з підпунктом 3.25.1 вказаної Інструкції військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби виплачується винагорода за тривалість безперервної військової служби, зокрема в таких розмірах: за 15 років безперервної календарної військової служби у розмірі 1 посадового окладу та окладу за військовим званням; за 20 років безперервної календарної військової служби у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням; за 25 років безперервної календарної військової служби у розмірі 2 посадових окладів та окладів за військовим званням.
Таким чином, з аналізу наведених вище правових норм можна дійти висновку про те, що Адміністрацією Державної прикордонної служби України вищевказаною Інструкцією було упорядковано перелік додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, до складу яких входить і винагорода за тривалість безперервної військової служби.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з послужного списку позивача ОСОБА_1 призвана на військову службу 23 березня 1995 року та проходила таку безперервно до 28 вересня 2018 року. Станом на 23 березня 2010 року тривалість безперервної календарної військової служби позивача становила 15 років, а станом на 23 березня 2015 року - 20 років. 
Судом встановлено, що відповідно до особистої картки грошового забезпечення позивача за 2010 рік позивачу виплачена винагорода за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби у розмірі 50% посадового окладу та окладу за військовим званням, а у 2015 році відповідач виплатив позивачу винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби у розмірі 50% від 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням.
Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач безпідставно виплатив позивачу винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби (23.03.2010) у розмірі 50% посадового окладу та окладу за військовим званням  замість нормативно передбаченої винагороди у розмірі одного посадового окладу та окладу за військовим званням. Для ефективного поновлення порушеного права позивача правильно зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 23.03.2010, у розмірі посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням виплачених сум. Також відповідач протиправно виплатив позивачу винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби (23.03.2015) у розмірі 50% від 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням що є вдвічі меншим, ніж нормативно встановлений розмір такої винагороди. Для ефективного поновлення порушеного права позивача правильно зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 23.03.2015, у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням, з урахуванням виплачених сум.
Щодо доводів апелянта в частині порушення позивачем строків звернення до суду із зазначеною вимогою, то колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч.1 ст.1 Закону України “Про оплату праці” заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття “заробітна плата” і “оплата праці”, які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).
Структура заробітної плати визначена ст.2 Закону України “Про оплату праці” №1774-VIII, зі змінами та доповненнями від 1 січня 2017 року, за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Згідно з положеннями ч.2 ст.9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Враховуючи наведені вище правові норми, колегія суддів вважає, що позивач має право звертатися до суду з позовними вимогами про стягнення винагороди за тривалість безперервної військової служби без обмеження будь-яким строком.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до  ст.316 КАС України  апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені відповідачем судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-                                   
                                                 п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року у справі № 380/4930/21– без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції 

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 22 жовтня 2021 року.