ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/2019/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/1181/21 Категорія: 310020000 	Ігнатенко Т. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       10 листопада 2021 року                                                м. Черкаси:
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Гончар Н.І., Сіренко Ю.В.	

учасники справи:
позивач (скаржник) – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа – Смілянський МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13.09.2021 (повний текст складено 13.09.2021, суддя в суді першої інстанції Ігнатенко Т.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Смілянський МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду у квітні 2021 року з позовом, яким просив частково звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: сина ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4 , за період з вересня 2020 року по 25.03.2021 включно, в сумі 15421,18 грн., згідно розрахунку заборгованості по аліментах станом на 25.03.2021, проведеного у межах ВП №42618829, що перебуває на виконанні у Смілянському МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вказуючи на те, що починаючи з січня 2019 року в нього почав виникати борг по сплаті аліментів, стягнутих рішенням суду на користь колишньої дружини, що обумовлювалось різницею між 1/4 частиною його заробітної плати та 50% прожиткового мінімуму на двох дітей відповідного віку, а потім тим, що у березні 2020 року його було звільнено з роботи через введення карантину. 
З квітня по грудень 2020 року він перебував на обліку у Смілянському міськрайонному центрі зайнятості як безробітний. У цей час, у нього загострилася хронічна хвороба, в зв`язку з чим він був змушений звертатися до лікарів за медичною допомогою, що призвело до того, що 25.08.2020 складено висновок ЛКК №655, відповідно до якого, йому за станом здоров`я протипоказана важка фізична праця, робота пов`язана з нахилом тулуба, довготривале перебування на ногах на термін 6 місяців. Через погіршення стану здоров`я він був направлений на проходження МСЕК, якою з 05.10.2020 йому встановлена ІІ група інвалідності, а у графі «Висновок про умови та характер праці» зазначено: працепристосування. З 26.03.2021 він взятий на облік в управлінні Пенсійного фонду та отримує пенсію по інвалідності, що є єдиним джерелом доходу. Сума боргу по аліментам станом на 25.03.2021 становить 39354,18 грн., а заборгованість, що виникла в період тяжкої хвороби, що привела до встановлення йому ІІ групи інвалідності, тобто з вересня 2020 року по 25.03.2021 включно, становить 15421,18 грн., вимоги про звільнення від якої є предметом розгляду в цій справі.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13.09.2021 позов у справі залишено без задоволення з підстав того, що позивач не довів наявності в нього тяжкої хвороби, яка об`єктивно перешкоджала йому сплачувати аліменти.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав 07.10.2021 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги у справі. Скаржник зазначає, що суд не врахував, що встановлення йому другої групи інвалідності безтерміново свідчить про тяжкість відповідної хвороби, що, у свою чергу, підтверджує його доводи про неможливість у зв`язку з цим за відповідний період часу сплачувати аліменти.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. 

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є звільнення позивача від заборгованості по аліментам в розмірі 15421,18 грн.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
При розгляді справи встановлено, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04.03.2014 у справі №703/6347/13-ц вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини доходу боржника щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи з 18.11.2013 та до повноліття сина ОСОБА_3 , а потім по 1/4 частині доходу боржника щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дочки ОСОБА_4 (а.с.5).
Відповідно до Витягу з Автоматизованої системи виконавчого провадження, в провадженні Смілянського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №42618829, відкрите 24.03.2014, боржником в якому є ОСОБА_1 , стягувачем – ОСОБА_2 (а.с.6).
Згідно розрахунку заборгованості по аліментах відповідно до вимог ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», складеного головним державним виконавцем Гребенюком О.В., в Смілянському МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області перебуває виконавче провадження за АСВР №42618829 з примусового виконання виконавчого листа Смілянського міськрайонного суду Черкаської області №703/6347/13-ц від 17.03.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей. Заборгованість по аліментам станом на 25.03.2021, яка розрахована за період з 01.01.2019 по 25.03.2021, становить 39354,18 грн. (а.с.10).
Також з висновку ЛКК Смілянської міської поліклініки від 25.08.2020 за №655, ОСОБА_1 за станом здоров`я: протипоказана важка фізична праця, робота пов`язана з нахилом тулуба, довготривале перебування на ногах 6 місяців (а.с11).
Згідно довідки серії 12ААБ №775358 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, виданої Обласною МСЕК №2 м. Черкаси 05.10.2020, ОСОБА_1 з 05.10.2020 встановлена ІІ група інвалідності за загальним захворюванням, безтерміново. Висновок про умови та характер праці – працепристосування. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності – стаціонарне лікування в гастроентерологічному відділенні (а.с.12).
З урахуванням наведеного вище, позивач у справі стверджує про те, що його слід звільнити від сплати заборгованості по аліментах за період з вересня 2020 року по 25.03.2021 включно в сумі 15421,18 грн., оскільки вона виникла за відсутності його вини у зв`язку наявністю тяжкої хвороби.
Вказане питання має таку правову регламентацію.
Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розмірі платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Також згідно ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку про те, що платника аліментів може бути звільнено за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо він доведе суду наявність у нього тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. При цьому вказана норма права не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для повного або часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення органом державної виконавчої служби конкретного розміру заборгованості зі сплати аліментів.
Така актуальна правова позиція викладена в постанові ВС від 21.11.2018 у справі №343/860/17 про що слушно вказав суд першої інстанції в цій справі.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже позивач у справі має довести доказами, що заборгованість зі сплати аліментів, про звільнення від якої він порушує питання в цій справі, виникла не з його вини внаслідок наявності в нього тяжкої хвороби.
Крім того, відповідно до положень статті 1 ЗУ «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав на рівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Статтею 7 ЗУ «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» передбачено, що залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.
У свою чергу пунктом 27 Постанови КМУ від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи» передбачено, що підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.
Критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи.
До II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.
З урахуванням вищенаведених положень законодавства, апеляційний суд констатує, що інвалідність ІІ групи, як у позивача у справі, свідчить про тяжку хворобу в особи, адже її встановлюють у разі суттєвих втрат здоров`я в людини, що призводить до істотних обмежень у її життєдіяльності та, зокрема, у можливості здійснювати трудову діяльність під час хвороби, яка призводить до встановлення відповідної групи інвалідності.
Відтак позивач у справі слушно вказав, що наданими доказами підтверджується наявність в нього тяжкої хвороби, яка призвела до визначення йому ІІ групи інвалідності, чого суд першої інстанції помилково не врахував, пославшись на відсутність доказів перебування позивача на лікуванні та здійснення матеріальних витрат у зв`язку з цим, адже сама по собі доведеність наявності в особи хвороби, яка безпосередньо передує визнанню такої особи у визначеному законодавством порядку особою з інвалідністю ІІ групи, свідчить про тяжкість захворювання та наявність суттєвих обмежень у можливості працювати під час такої хвороби.
Далі, апеляційний суд враховує, що позивач у справі порушує питання про звільнення його від сплати аліментів за період часу з вересня 2020 року по 25.03.2021 включно, однак станом вже на 25.08.2020 був складений висновок ЛКК про наявність в нього відповідного захворювання, яке призвело до встановлення групи інвалідності 05.10.2020 згідно довідки МСЕК серії 12 ААБ №775358 та призначення у зв`язку з цим пенсії по інвалідності з 05.102020, що свідчить про те, що з 25.08.2021 (часу складення висновку ЛКК) лікування тяжкої хвороби особи на той момент часу було закінчене та стан цієї особи давав на той момент часу можливість визначити істотність втрати здоров`я для призначення групи інвалідності, отже не міг перешкоджати цій особі виконувати свій обов`язок по сплаті аліментів на утримання дітей, встановлений ст.180 СК України, саме з вересня 2020 року, як помилково вказує позивач у цій справі.
Такі висновки вбачаються з того, що за змістом п.п.3-5 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого Постановою КМУ від 03.12.2009 №1317, підставою для визначення особі групи інвалідності є направлення (в тому числі у формі висновку) лікарсько-консультативної комісії, яке видається після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.
Тобто на момент видачі такого направлення поточне лікування особи має бути закінчене, що свідчить про стабілізацію стану здоров`я.
При цьому, з 05.10.2020 року позивач набув право на отримання пенсії по інвалідності, що свідчить про наявність з цього часу в нього офіційного доходу. Той факт, що він звернувся до органів ПФУ за отриманням пенсії значно пізніше, не спростовує вищезазначене, адже пенсійні виплати йому за законом мають нарахувати і виплатити саме з 05.10.2020 року.
Таким чином позивачем у цій справі не було доведено доказами, що саме з вересня 2020 року по 25.03.2021 включно у нього був такий стан здоров`я, який перешкоджав сплаті аліментів, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у цій справі, а не факт недоведеності наявності тяжкої хвороби, що, за обставин цієї справи, мала місце в ОСОБА_1 , однак не в той період часу за який позивач просить суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментах.
Відповідно до ст. 376  ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Отже рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13.09.2021 у даній справі слід змінити в частині мотивів відхилення позовних вимог, які викласти в редакції даної постанови апеляційного суду.
На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід віднести на рахунок державного бюджету, оскільки скаржника звільнено від сплати судового збору згідно п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», як особу з інвалідністю ІІ групи.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13.09.2021 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Смілянський МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам – змінити в частині мотивів відхилення позовних вимог, які викласти в редакції даної постанови апеляційного суду.
У решті рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13.09.2021 у цій справі - залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді віднести на рахунок державного бюджету.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 10.11.2021.

Суддя-доповідач                        

       Судді