ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/3268/20                Головуючий суддя І інстанції Шинкарчук Я. А.
Провадження № 22-ц/818/4306/21        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: за заповітом
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2021 року                                                                                 м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання Чабан А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – державний нотаріус Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Ольховська Лідія Миколаївна, приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко Олег Володимирович про встановлення факту спільного проживання на час відкриття спадщини та визнання нікчемним заповіту,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 діючи в особі свого представника адвоката Александрової Т.В. у червні 2020 року звернулась до суду із зазначеним вище позовом, в якому просила суд:
- встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 з грудня 2012 року по час відкриття спадщини на день смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати нікчемним заповіт від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В. 17 липня 2017 року за реєстрованим номером 1224;
- стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору та витрати на надання правової допомоги.
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на день своєї смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Після її смерті відкрилася спадщина на зазначену квартиру та із заявою про прийняття якої до Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області звернулася 24 липня 2018 року ОСОБА_1 . Листом від 06.04.2020 № 1031/02-14 «щодо надання строку для звернення до суду» Державний нотаріус Харківської державної нотаріальної контори Харківської області Ольховська Л.М. повідомила позивача, що з питання отримання свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_2 , звернулася спадкоємиця за заповітом ? ОСОБА_2 . 
У 2018 році позивач звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою про визнання недійсним заповіту, виданого померлою ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , які було обґрунтовано тим, що померла заповідала все спадкове майно відповідачу під впливом обману із боку останньої, користуючись безпорадним станом. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 08 липня 2019 року у справі № 635/6208/18, залишеного в силі 24 вересня 2019 року постановою Харківського апеляційного суду, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Ухвалою від 05 грудня 2019 року Верховний суд у складі Касаційного цивільного суду відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року у справі № 635/6208/18. 
Разом з тим, позивач вважає, що заповіт померлої ОСОБА_4 , яким все спадкове майно заповідане відповідачу, є нікчемним в силу положень статей 207, 1247 та 1257 ЦК України, а позивач має право на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України як особа, яка проживала з померлою однією сім`єю на день відкриття спадщини. У зв`язку з викладеним, позивачем вказано, що предмет та підстави відповідного позову є іншими, ніж у 2018 році.
Так, щодо спільного проживання однією сім`єю на день відкриття спадщини, позивачем зазначено, що вона з 2012 року мала фактичні шлюбні відносини та проживала без реєстрації шлюбу разом з сином ОСОБА_3 – ОСОБА_5 . Після того, як фактичні шлюбні відносини позивача з ОСОБА_5 припинилися, ОСОБА_3 запропонувала ОСОБА_1 переїхати жити до неї, адже вони завжди мали гарні стосунки, добре розумілися, позивач завжди нею опікувалася та допомагала їй, в той час як стосунки між ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_5 були погані ? вони часто сварилися та майже не спілкувалися у зв`язку із схильністю ОСОБА_5 до зловживання спиртними напоями. ОСОБА_3 мала проблеми із здоров`ям, з 2012 року в неї дуже сильно погіршився зір, а тому вона потребувала стороннього догляду. Розраховувати на допомогу свого сина ОСОБА_3 не могла, тому і запросила позивачу жити разом. Позивач проживала однією сім`єю разом з померлою ОСОБА_3 з грудня 2012 року до дня її смерті. Проживання позивача однією сім`єю з ОСОБА_3 підтверджується веденням ними спільного господарства, наявністю спільного бюджету та взаємних права та обов`язків (викладені обставини підтверджуються актом від 02.10.2018 обстеження депутатом Пісочинської селищної ради Пилипенко О.О. помешкання). Позивач та ОСОБА_3 отримували пенсії, які витрачали на спільні потреби, а позивач на них купувала продукти, з яких готувала їжу та спільно харчувалася з ОСОБА_3 , купувала їй ліки, прибиралась в належній ОСОБА_3 квартирі, де вони мешкали. Також позивач за дорученням ОСОБА_3 готувала та подавала від її імені письмові заяви з різних побутових та соціальних питань до відповідних установ та організацій. Окрім того, під час перебування ОСОБА_3 в лікарні в 2016 році в зв`язку з отриманим нею переломом шийки стегна, позивач опікувалася ОСОБА_3 , а саме, купувала продукти за спільні кошти, готувала їжу для неї та відвідувала ОСОБА_3 в лікарні.
З приводу вимоги про нікчемність спірного заповіту, то позивачем приведено посилання на довідку №182713 від 01 листопада 2012 року до акту огляду МСЕК, якою ОСОБА_3 з 23 листопада 2012 року і безстроково, встановлено другу групу інвалідності за зором, а також вимоги п.п.3.3.3. «Інструкції про встановлення груп інвалідності», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України 05.09.2011 № 561 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 р. за № 1295/20033, та п. 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 р. № 1317. Відтак, з посиланням на приведені положення позивач наголошує, що наявність у ОСОБА_3 встановленої безстроково інвалідності другої групи по зору унеможливило самостійне прочитання нею заповіту, а у зв`язку з тим, що позивач жила разом з ОСОБА_3 , їй особисто відомо про неможливість померлої прочитати самостійно оспорюваний заповіт, текст якого складений нотаріусом за допомогою технічних засобів із застосуванням дрібного шрифту.
Позивачем, крім того, відзначено, що під час розгляду справи №635/6208/18 в суді першої інстанції, нотаріус Десятниченко О.В. надавав до суду копію з реєстру для реєстрації нотаріальних дій від 17.07.2017, в якому не зазначена дата вчинення нотаріальної дії ? складення та посвідчення заповіту ОСОБА_3 за адресою її проживання. Також, з копії реєстру для реєстрації нотаріальних дій 17.07.2017 вбачається, що в один день із складенням та посвідченням заповіту, ОСОБА_3 видала нотаріально посвідчену довіреність о 17 годині 05 хвилин, проте згідно Витягу № 48436817 від 17.07.2017 про реєстрацію в Спадковому реєстрі приватний нотаріус Десятниченко Олег Володимирович, 17.07.2017 о 17:05 хвилин здійснив реєстрацію оспорюваного заповіту в реєстрі, який був складений та посвідчений о 16 годині 55 хвилин. Тобто, одночасно приватний нотаріус Десятниченко О.В. здійснював реєстрацію оспорюваного заповіту та посвідчення довіреності Іванової І.А., що є неможливим. Місце посвідчення заповіту в Спадковому реєстрі зазначено Харківська область Харківський районний, Приватний нотаріус Десятниченко О.В., що не відповідає місцю посвідчення, зазначеному в оспорюваному заповіті. Отже, згідно вищенаведених документів посвідчення заповіту приватним нотаріусом Десятниченко О.В. свідчать про порушення порядку його посвідчення. Окрім того, із вищенаведених документів вбачається, що текст оспорюваного заповіту був завчасно виготовлений за допомогою технічних засобів нотаріусом Десятниченко О.В., а не зі слів ОСОБА_3 за місцем його посвідчення в квартирі ОСОБА_3 . Як вже зазначалося вище, ОСОБА_3 самостійно прочитати його не могла у зв`язку з наявністю вад зору, що підтверджується встановленням їй безстроково інвалідності другої групи по зору. Таким чином, Позивач стверджує, що заповіт був складений з порушенням порядку його посвідчення, а тому може бути визнаний нікчемним.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Зазначає, що акт в сукупності з іншими фактами та обставинами про які повідомили свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 є доказом спільного проживання ОСОБА_1 та померлої ОСОБА_10 однією сім`єю з грудня 2012 року до дня смерті.
Зауважує, що ОСОБА_3 за життя скаржилась на дуже низький зір на обидва ока, ускладнену орієнтацію, у зв`язку з чим їй було встановлено другу групу інвалідності за зором з 23.10.2012.
Вказує, що в матеріалах справи відсутні висновки експертів та спеціалістів на спростування цих доказів.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що свідки, які були допитані не підтвердили факт спільного проживання. Вказує, що акт депутата не є належним доказом, оскільки зроблено зі слів позивача, складений всупереч приписам законодавства. Зауважує, що те, що ОСОБА_10 не могла прочитати заповіт самостійно підтверджено лише поясненнями самої позивачки, зо мають характер припущення, та не підтверджено медичною документацією.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Відмовляючи в позову суд першої інстанції рішення мотивував тим, що позивачем не довела обставин, якими було обґрунтовано позов.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК).
Відповідно до ст. 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.
Цивільний Кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.
Заповіт є одностороннім правочином і на нього поширюються загальні правила ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складення заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.
Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.
Статтею 1257 ЦК визначено підстави нікчемності заповіту та визнання його недійсним, які не виключають застосування загальних норм § 2 глави 16 ЦК відповідно до встановлених судом обставин, якщо вони узгоджуються з правовими підставами та наслідками нікчемності або недійсності заповіту, зазначеними у ст. 1257 ЦК.
Частиною першою статті 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.
Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. (ч. 1 ст. 216 ЦК)
Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).
Згідно зі статтею 1253 ЦК, на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.
Згідно з пунктом 1 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, заповіт особисто підписує заповідач. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ №182713 виданої 07 листопада 2012 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 23 жовтня 2012 року встановлено безстроково другу групу інвалідності (а.с. 37 том 1).
З копії акту №1353 огляду МСЕК від 23 жовтня 2012 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено другу групу інвалідності із зазначенням причини ? загальне захворювання (а.с .182-185 том 1).
У відповідності до копії заповіту, посвідченого 04 лютого 2014 року державним нотаріусом Харківської державної нотаріальної контори Одрінською О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №5-73, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповіла все своє майно на випадок смерті своєму сину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 146 том 1).
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер у місті Харкові ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с. 147 том 1).
17 липня 2017 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В. посвідчено та реєстровано в реєстрі за №1224, заповіт від імені ОСОБА_3 , яким остання «перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для мене істотне значення, без застосування до мене фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, на випадок моєї смерті роблю таке розпорядження: все рухоме та нерухоме майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде мені належати на день смерті і на що я за законом матиму право заповідаю ? ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зміст статей 1235, 1236, 1241, 1245, 1254 Цивільного кодексу України мені нотаріусом роз`яснено. Цей заповіт на моє прохання записаний нотаріусом з моїх слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, прочитаний мною вголос і підписаний мною особисто. Заповіт складено та підписано о 16 годині 55 хвилин в квартирі ,яка є місцем проживання заповідача за адресою: АДРЕСА_1 у двох примірниках, перший з котрих видається заповідачу, другий примірник, що має силу оригіналу, зберігається у справах Десятниченко О.В., приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу» (а.с. 40 том 1).
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим відділом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області (а.с. 45 том 1).
У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до Харківського районного суду Харківської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_3 17 липня 2017 року на користь ОСОБА_2 (справа №635/6208/18). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 08 липня 2019 року (а.с. 15-19 том 1) у задоволенні вказаного позову ОСОБА_1 відмовлено, яке постановою Харківського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року залишено в силі. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №635/6208/18 від 15 жовтня 2020 року залишено в силі рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року (а.с. 5-10 том 2).
Окрім цього судом першої інстанції було допитано свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та сама позивач ? ОСОБА_1 . 
Так, свідок ОСОБА_7 з приводу обставин справи повідомив суд, що він знає померлу ОСОБА_15 ОСОБА_16 та позивача ОСОБА_17 , адже останні приходили в приймальну ОСОБА_18 , де свідок працював з 2002 по 2015 рік. Крім того, інтереси свідка та померлої ОСОБА_4 співпадали, оскільки остання була вчителькою англійської мови, а свідок цікавився вивченням англійської мови, тому з померлою ОСОБА_3 вони також спілкувались англійською. Щодо померлої ОСОБА_16 свідок вказав, що вона багато палила, була різка в судженнях, але справедлива. Свідок надав їй юридичні послуги, а також спілкувались десь до 2018 року. З 2002 року бачив ОСОБА_17 разом з померлою, позивач також була присутня коли свідок приїздив відвідувати померлу. Коли телефонував померлій, часто чув голос ОСОБА_17 . Свідок мав з померлою довірливі відносини, останнім часом у неї зір впав. При свідку були лише розмови, при ньому не було випадків читання чи писання померлою. В смт ОСОБА_19 не мешкав ніколи. Коли саме свідок з ОСОБА_16 познайомився, він точно не пам`ятає, але близько 2006-2007 роки, адже вона жила на Залютино. Коли саме позивач мешкала на Полтавському шляху в м.Харків із Агурейкіним, свідок не може згадати. Відвідував померлу в квартирі в смт Пісочин, ще коли вона відчиняла двері самостійно, а потім відчиняла двері ОСОБА_17 . У лютому і березні 2018 року свідок не відвідував померлу, а останній раз був перед новим роком у 2017 році.
Свідок ОСОБА_9 повідомила суду, що вона мешкає в квартирі АДРЕСА_3 , та є інспектором з питань реєстрації місця проживання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області. Три скликання свідок була депутатом, і саме тоді складала акт депутата про те, що ОСОБА_20 спільно з 2012 року мешкала з ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_2 . Вказаний акт свідок вказала, що він складено зі слів позивача та свідків, які підписали його. Особисто свідок у квартирі, де мешкала померла була декілька разів. Про позивача, померла відкликалась, що це її бувша невістка, і зі слів ОСОБА_3 вони мешкали разом. Свідок бачила позивача в дворі будинку по АДРЕСА_4 , десь два-три рази на тиждень. Про існування спільних коштів у позивача з померлою та ведення ними спільного господарства, свідку не відомо.
Свідок ОСОБА_14 повідомив суд про те, що із ОСОБА_21 він познайомився давно, але десь з 2012 року він ближче познайомився з нею, адже допомагав возити урожай з огороду. З 2010 року до кінця 2012 року він та позивач спільно використовували погріб. А починаючи з 2012 року свідок на своїй машині допомагав позивачу привозити продукти до смт Пісочин, піднімався в квартиру та спілкувався з ОСОБА_22 . До квартири ОСОБА_23 свідок приїздив лише з позивачем, яка і відкривала двері квартири, самостійно там не бував. В останнє свідок відвідував вказану квартиру десь у лютому 2018 року, тоді померла була блідою та не вставала з ліжка. Також свідку відомо, що померла погано бачила з 2012 року і використовувала дуже сильні окуляри. Про відносини позивача з Агурейкіним свідок вказав, що вони спільно мешкали з 2000 по 2009 роки, а у 2010 році розбіглися. Вони не перебували в офіційному шлюбу. Коли помер ОСОБА_24 , свідок не знає, крім того у нього були дуже погані стосунки з матір`ю і свідок ні разу не бачив ОСОБА_24 у неї вдома.
Свідок ОСОБА_8 повідомила, що мешкає по АДРЕСА_5 . Свідок була сусідкою по огороду із померлою, а відтак влітку на огороді зустрілась з померлою та позивачем, інколи в магазині їх бачила, а також як позивач з померлою кормили котів. Про стосунки між позивачем та померлою свідку відомо лише зі слів останньої, яка говорила, що ОСОБА_17 проживала в цивільному шлюбі із сином померлої (часовий проміжок свідку не відомий) та потім ОСОБА_17 мешкала з померлою. Свідок вказала, що бачила позивача з померлою на огороді разом з 2012 року. У квартирі померлої свідок була лише раз, точно коли саме не може повідомити, не пригадує. Повідомити про обставини сумісного проживання позивача з померлою, свідок не може. В останнє з померлою свідок спілкувалась на огороді десь в літку 2015 року, а після бачила там лише позивача, яка й повідомила про те, що ОСОБА_20 захворіла, а відтак з 2015 по 2018 роки свідок не свідкувалась із померлою.
Також судом першої інстанції було допитано  ОСОБА_13 , яка повідомила, що до свідка відповідач звернулась з приводу здійснення догляду за померлою ОСОБА_3 , яка не могла самостійно пересуватись. Свідок здійснювала відповідний догляд померлої лише близько двох місяців (з січня 2018 року до лютого (до кінці) 2018 року), і через особисті труднощі була змушена покинути вказану роботу. У вказаний проміжок виконання своїх обов`язків, свідок бачила позивача у відповідній квартирі один раз, лише вперше коли прийшли до ОСОБА_3 . Виконання своїх обов`язків по догляду за хворою, свідок здійснювала з 8 години до 18 години, шість днів на тиждень, за виключенням неділі. Ключі від квартири, де мешкала померла видала відповідач, яка і здійснювала відповідну плату по догляду за хворою. В ході розмови з ОСОБА_3 , свідок зрозуміла, що ким приходить позивач померлій, конкретики не було. Речей інших осіб в квартирі, де свідок здійснювала догляд за хворою, вона не бачила. За продуктами свідок ходила сама, за кошти, які давала їй сама померла із словами «кошти ОСОБА_25 залишила». На запитання позивача про те, що з січня 2018 по день смерті ОСОБА_3 , за останньою здійснювала догляд компанія «КАРТАС», свідок вказала, що в період коли вона доглядала за хворою, нікого зі сторонніх осіб вона не бачила.
Свідок ОСОБА_26 повідомила, що із ОСОБА_3 знайома з 25 років, вони дружили, чоловіка померлої поховали разом, свідок знала всіх родичів померлої. Про відносини з померлою, свідок вказала, що вона вела активний спосіб життя і навчала внука свідка англійської мови. Зі свідком вони були подругами, хоча і багато сварились. Вони навіть разом вибирали квартиру, а у 2011 році поховали чоловіка померлої. Обставини смерті сина померлої свідок не може пояснити, однак син померлої був офіційно одружений на іншій жінці. У свідка були ключі від квартири померлої, яку вона відвідувала десь три рази на тиждень. Коли саме померла переїхала до смт Пісочин, свідок не пам`ятає. Але пам`ятає, що спочатку там мешкала сама ОСОБА_3 , поки у неї були непорозуміння із чоловіком, а пізніше чоловік ОСОБА_3 переїхав до неї в смт Пісочин і жив там з нею до своєї смерті. Близько 2016-2017 років (точних дат свідок не пам`ятає) ОСОБА_3 захворіла та в цей час у неї почала з`являтися ОСОБА_1 , яка до цього мешкала із сином ОСОБА_3 у місті. ОСОБА_1 померла не сприймала як члена родину, хоча ОСОБА_1 у неї і ночувала, але померла скаржилась на неї, що так не прибирає, не миє посуд, в квартирі завжди брудно. Свідок стверджувала, що до 2016 року ОСОБА_1 не мешкала із померлою, а також в квартирі на АДРЕСА_5 ОСОБА_1 до 2016 року свідок не бачила. Свідок бачила ОСОБА_3 в останнє за тиждень до смерті, а також вони разом спілкувались по телефону. З відповідачем свідок познайомилась за рік до смерті ОСОБА_3 .
В судовому засіданні, яке відбулося 18 березня 2021 року, була допитана в якості свідка позивач ОСОБА_1 , яка пояснила, що вести спільне господарство та фактично мешкати за адресою : АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_22 , вона розпочала з грудня 2012 року. Особисті речі позивача та деякі предмети побуту також знаходились в даній квартирі, особливо сезонні, але не всі речі. Інші речі позивача знаходились за адресою її місця реєстрації, у зв`язку з тим, що померла багато палила та в квартирі завжди був стійкий запах тютюну. Спільний побут у свідка з померлою був організований так, що за спільні кошти позивач купувала померлій ліки (для лікування зламаного стегна та проблем з тиском), кошти об`єднувались та лежали разом в одному місці, записували спільні витрати. Позивач зверталась від імені померлої з питань сплати комунальних послуг, заповнювала все, рахувала та сплачувала комунальні платежі. Спільного готували їжу. Взагалі на позивачу було багато обов`язків, адже з 2012 року ОСОБА_27 присвоєно інвалідність ІІ групи, у зв`язку з катарактою ока вона погано бачила, лише силуети. Відтак, померла не ходила по інстанція, не могла себе обслуговувати, а тому свідок писала заяви по інстанція від імені померлої, а остання їх підписувала. Також свідок ходила від імені ОСОБА_23 по інстанціям, в тому числі з приводу отримання довідок в пенсійному фонді та оформлення субсидії. У 2016 році ОСОБА_20 впала і поламала стегно, їй провели операцію і реабілітацію померла проходила в місті Мерефа. Свідок сама викликала померлій швидку допомогу, відвідувала її в лікарні, а також розповіла про те, що через деякий час прийшлось проводити повторну операцію. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_20 померла. В день її смерті, свідок викликала терапевта, а вже потім за рекомендацією останньої ? швидку допомогу. Але після від`їзду швидкої, через деякий час все ж таки ОСОБА_20 померла, і свідок викликала швидку та поліцію. Після приїзду всіх служб, відповідач та її чоловік відвезли свідка в її квартиру в місті Харкові, після чого остання не змогла вже потрапити до квартири в смт Пісочин. Свідок не знала про існування довіреності померлої на відповідача і про оспорюваний заповіт. Свідок не несла витрати на поховання померлої та не займалась похованням. На запитання представника відповідача про те, чи відповідає дійсності дані про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання позивача згідно паспорту останньої, свідок повідомила, що так ? відповідає, а саме, з 14.09.2011 по 11.04.2018 позивач була зареєстрована за адресою АДРЕСА_6 , з 11.04.2018 по сьогоднішній день позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 . Також свідок вказала, що комунальні платежі за відповідні квартири теж сплачувала. На запитання відповідача про розмір пенсії померлої та спосіб її отримання у лютому 2018 року, позивач відповіла, що їй це не відомо, тоді як з грудня 2017 року позивач отримувала пенсію за померлу знімаючи готівку з картки.
Також встановлено, що оспорюваний заповіт посвідчений 17 липня 2017 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В. за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, прочитаний вголос заповідачу і підписаний нею особисто. У графі «підпис» міститься рукописний підпис, а вище графи «Підпис» написано від руки «Мною заповіт прочитано уголос та підписаний власноручно». В заповіті також міститься записи «Зміст статей 1235, 1236, 1241, 1245, 1254 Цивільного кодексу України мені нотаріусом роз`яснено» та «Цей заповіт на моє прохання записаний нотаріусом з моїх слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, прочитаний мною вголос і підписаний мною особисто».
Отже, було дотримано порядок посвідчення заповіту, зокрема послідовно вчинено всі необхідні для цього дії.
Як на підставу нікчемності оспорюваного заповіту позивач приводить посилання на те, що померла була особою з інвалідністю, ІІ групи за вадами зору, не могла особисто прочитати друкований текст на момент складання заповіту, адже мала вади зору. 
У ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ст 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом в ході судового розгляду не встановлено, що у момент складення заповіту у ОСОБА_3 були такі фізичні вади або хвороби, які позбавляли її здатності самостійно прочитати заповіт та вчинити на ньому свій підпис. Належних і допустимих доказів, медичних експертних висновків на спростування такої фізичної можливості до суду не надано. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що померла ОСОБА_3 мала вади зору та не могла прочитати друкований текст на момент складання заповіту.
При цьому суд обґрунтовано виходив з того, що при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання та посвідчений уповноваженою на це особою.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення виготовлено 13 грудня 2021 року.

Головуючий                                                                                                 В.Б. Яцина.
Судді колегії                                                                                         А.В.Котелевець.

                                                                                               О.М.Хорошевський.