Дата документу 28.09.2021 Справа № 937/2395/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №937/2395/21        Головуючий у 1 інстанції: Горбачова Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/2928/21        Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Кухаря С.В.,
       Крилової О.В.
при секретарі: Бєловій А.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом скаргою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення суду, визнання недійсним права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення суду, визнання недійсним права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання права власності в порядку спадкування. 
В обґрунтування позову, ОСОБА_1 зазначала, що у жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області ухвалив рішення від 20 листопада 2012 року, визнав права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з моменту укладання договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 листопада 2006 року. При цьому, суд застосував положення статті 120 ЗК України, але взяв до уваги зміст наведеної норми в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року, яка набула чинності з 01 червня 2007 року, а тому не могла бути застосована за станом 10 листопада 2006 року. До спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні норми законодавства чинні за станом на 10 листопада 2006 року. ОСОБА_2 не надала суду жодного документа укладення з ОСОБА_3 будь - яких правочинів земельної ділянки, на якій знаходиться її житловий будинок, їх укладено не було. За таких обставин, є підстави для визнання недійсним права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з моменту укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 листопада 2006 року. З огляду на наведене, також є підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 листопада 2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Земельна ділянка площею 600,14 кв.м. розташована за адресою: АДРЕСА_1 передана у власність ОСОБА_3 згідно Державного акту І-ЗП № 059002 від 22 червня 2000 року на підставі рішення Мелітопольської міської ради № 2/7 від 12 червня 200 року. Вказаний державний акт не визнаний недійсним, а отже є належним підтвердженням права власності. За таких обставин, земельна ділянка увійшла до складу спадщини померлого ОСОБА_3 . Спадкоємицею померлого є його донька ОСОБА_1 . З урахуванням наведеного, є підстави для визнання ОСОБА_1 спадкоємцем та власником наведеної земельної ділянки, що залишилась після смерті її батька.
Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 , просила суд: 
- визнати незаконним рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року.
- визнати недійсним права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з моменту укладання договору купівлі-продажу житлового будинку 10 листопада 2006 року.
- визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 10 листопада 2006 року, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , посвідчений нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Запорізькой області Бєдновою Н.В.
- визнати ОСОБА_1 в порядку спадкування власником земельної ділянки площею 600,14 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Державного акту серії І -ЗП № 059002 від 22 червня 2000 року про право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, виданий на підставі рішення Мелітопольської міської ради від 1 червня 2000 року, кадастровий номер 2310700000:02:038:0001, що залишилась після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2021 року відмовлено у відкритті провадження по справі.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції керувався приписами п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, та виходив з того, що позивач звернулася до суду з вказаним позовом, незважаючи на ті обставини, що є таке, що набрало законної сили, рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Суд першої інстанції також роз`яснив ОСОБА_1 що питання законності судового рішення не може бути предметом судового розгляду в порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції, оскільки це виключна компетенція суду апеляційної та касаційної інстанції відповідно до порядку перегляду судових рішень, передбаченого Розділом V ЦПК України.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись, на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що тотожних і аналогічних позовів немає. При цьому, наявність або відсутність права на звернення до суду з позовом у кожному конкретному випадку залежить від певних обставин, іменованих передумовами права на пред`явлення позову. Їх можна визначити як обставини, з наявністю або відсутністю яких цивільний процесуальний закон пов`язує можливість пред`явлення позову у суді. Згідно рішення суду 13 жовтня 2011 року, Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області визнав ОСОБА_1 спадкоємцем і власником земельної ділянки, що залишилася після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення суду від 20 листопада 2012 року, Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області визнав ОСОБА_2 власником земельної ділянки з моменту укладання договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 листопада 2006 року. Будь-яких правочинів щодо земельної ділянки, на якій знаходиться цей будинок, між сторонами укладено не було. Рішення суду було ухвалено 20 листопада 2012 року, а ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому земельна ділянка не вибула із володіння ОСОБА_3 і не перейшла у володіння до ОСОБА_2 з 10 листопада 2006 року. Поза увагою суду залишилася очевидна обставина. Ці обставини стали причиною звернення з позовом. 
Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішна судом. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення. Отже, відмова у відкриті провадження у цивільній справі, як трактує суд першої інстанції, має наслідком порушення права особи на справедливий судовий розгляд гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 35, 36), клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Так, суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження, виходив з того, що судом вже було прийнято рішення з приводу спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав, на які вказує позивач.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
Відмова у відкритті провадження у справі у цьому разі можлива за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який подано.
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Так, ОСОБА_1 в цій цивільній справі просить суд визнати незаконним рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року; визнати недійсним права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з моменту укладання договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 листопада 2006 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 10 листопада 2006 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н.В.; визнати ОСОБА_1 в порядку спадкування власником земельної ділянки площею 600,14 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Державного акту серії І -ЗП № 059002 від 22 червня 2000 року про право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, виданий на підставі рішення Мелітопольської міської ради від 1 червня 2000 року, кадастровий номер 2310700000:02:038:0001, що залишилась після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судом встановлено, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року в справі № 2-421/2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2013 року (22-ц/778/1684/13), позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Н.В., КП «Водоканал», ВАТ «Мелітопольгаз», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Зубова А.О., про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, про визнання дійсним правочину щодо купівлі-продажу земельної ділянки, про визнання права власності на земельну ділянку, про встановлення постійного земельного сервітуту задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 600 кв. м. розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , на якій розташований житловий будинок загальною площею 25,2 кв.м. з моменту укладення договору купівлі-продажу від 10 листопада 2006 року; визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 600,14 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 25 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А.О., зареєстрований в реєстрі за № 4427.
Встановлено постійний земельний сервітут, а саме право ОСОБА_2 на експлуатацію трубопроводів з газопостачання, водопостачання по земельній ділянці, площею 55,972 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 , для можливості експлуатації житлового будинку, який належить ОСОБА_2 і розташований за адресою: АДРЕСА_1 , із внесенням плати в розмірі ставки земельного податку, який повинен бути розрахований виходячи із розміру даної земельної ділянки.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ВАТ «Мелітопольгаз», КП «Водоканал», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Н.В., про стягнення грошових сум відмовлено повністю.
Після ухвалення вказаного судового рішення ОСОБА_1 зверталася до суду з вимогами про скасування вищевказаного рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Так, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року, відмовлено у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року (справа 320/6958/15-ц).
Крім того, ОСОБА_1 неодноразово зверталася до суду з вимогами до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, про встановлення факту незаконного набуття права власності на землю, про визнання недійсним права власності на землю, тощо.
Так, 02 червня 2016 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області ухвалене рішення у справі № 320/10323/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним права власності та земельну ділянку АДРЕСА_3 . В задоволенні позовних вимог було відмовлено.
Сторонами у справі були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Предметом позову - право власності на земельну ділянку АДРЕСА_3 . Підставою позову є користування земельною ділянкою ОСОБА_2 без правовстановлюючих документів.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 липня 2016 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 червня 2016 року залишено без змін.
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 28 травня 2019 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2  про визнання недійсним права власності  ОСОБА_2  на земельну ділянку з моменту укладання договору купівлі-продажу будинку, тобто з 10 листопада 2006 року, отриману на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року та про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку від 10 листопада 2006 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н.В. (справа № 320/5883/16).
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 03 березня 2020 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з моменту укладення договору купівлі-продажу будинку з 10.11.2006 року (справа № 320/3402/16).
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09 квітня 2019 року, відмовлено у відкритті провадження в справі 320/7701/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним права власності на земельну ділянку площею 600 кв.м., розташовану за адресою АДРЕСА_1 .
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 18 листопада 2020 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 600 кв.м., розташовану за адресою АДРЕСА_1 , з моменту укладення договору договір купівлі-продажу житлового будинку від 10 листопада 2006 року (справа № 937/5467/20).
Отже, і у справі, що переглядається судом апеляційної інстанції, і у інших справах за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним права власності на земельну ділянку, предметом позову було визнання незаконним права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, підстави позову – порушення судами вимог ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України під час вирішення земельного спору у 2012 році.
Крім того, як зазначалось, у справі № 320/5883/16 предметом позову було визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку від 10 листопада 2006 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н.В.
З матеріалів цієї справи вбачається, що ОСОБА_1 наводить такі ж самі підстави, які вже були предметом розгляду в інших цивільних справах. Інших підстав у позовній заяві в цій справі не зазначено.
Вбачається також, що у березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування, вимогами про визнання за нею право власності у порядку спадкування на земельну ділянку площею 600,14 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка залишилась після померлого  ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька – ОСОБА_3 . 
За наслідками розгляду вищезазначеного позову, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду запорізької області від 02 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою апеляційного суду Запорізької області від 24 січня 2018 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 серпня 2016 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 11 квітня 2019 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 серпня 2016 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 24 січня 2018 року залишено без змін.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що судом вже були ухвалені рішення, які набрали законної сили, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення процесуального питання.
Посилання ОСОБА_1 на рішення ЄСПЛ, також не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки скаржниці було забезпечено доступ до правосуддя, про що свідчать вищенаведені рішення. При цьому, доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК. Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду. 
Європейський суд з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в цій справі є такою, що відповідає вимогам процесуального закону, тому підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2021 року у цій справі – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 07 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: