ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/6862/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м.Дніпрі апеляційну скаргу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року (суддя  Дєєв М.В.) у справі №160/6862/21 за позовом  ОСОБА_1 до  Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області,  Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій  у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                               ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив:
1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області та Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області щодо невиплати позивачу індексації його грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року включно;
2) зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області та Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію його грошового забезпечення за 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно з визначенням базового місяця для обрахунку січень 2008 рік.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідачами допущена протиправна бездіяльність в частині не нарахування та невиплати позивачу індексації його грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року включно з визначенням базового місяця для обрахунку січень 2008 рік. Зауважував, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року 
адміністративний позов задоволено частково, а саме:
визнано протиправною бездіяльність Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 
індексації його грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року включно;
зобов`язано Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію його грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення позивача передбачена нормами діючого законодавства, у зв`язку з чим дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо не нарахування та невиплати її позивачеві у спірний період.  При цьому, суд визнав необґрунтованими посилання відповідачів, як на підставу не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, на те, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, оскільки відповідачами не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується відповідач, відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення. З огляду на таке, суд дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення за спірний період має бути нарахована та виплачена позивачеві, при цьому обов`язок щодо вчинення таких дій має бути покладений саме на АР ЗСП Головного управління ДСНС у Дніпропетровській області, де працював позивач. Щодо вимоги позивача про нарахування та виплату індексації з визначенням базового місяця для обрахунку січень 2008 рік, то суд вказав, що визначення базового місяця належить до виключної компетентності відповідача і суд не має повноважень визначати складові елементи нарахування індексації та здійснення його розрахунку, оскільки відповідно до законодавства обчислення таких сум належить до відання компетентних структур, у зв`язку з чим дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині заявлених вимог.
Не погодившись з рішенням суду, Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на безпідставність посилань суду на положення статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вказуючи на те, що позивач не є військовослужбовцем, а є службовцем служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій. Скаржник також зазначає, що виплата індексації залежить від обсягу фінансування на відповідний рік. Для виплати індексації в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 фінансового ресурсу в Державній службі України з надзвичайних ситуацій не було.   
Правом апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач не скористався.
Отже, у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, за наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції надає оцінку рішенню суду першої інстанції, на предмет його законності та обґрунтованості, в частині задоволених позовних вимог. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 проходив службу цивільного захисту в Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області.
Відповідно до наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області №336 від 21.09.2020 року ОСОБА_1 , згідно з Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу звільнено зі служби цивільного захисту, виключено з кадрів Державної служби України з надзвичайних ситуацій у запас Збройних Сил та всіх видів забезпечення.
Станом на день прийняття наказу про виключення позивача з кадрів Державної служби України з надзвичайних ситуацій з ним не проведено розрахунків щодо зарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року.
Позивач звертався до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області із заявою щодо виплати йому індексації грошового забезпечення.
31.03.2021 року  Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області листом №Б-125/01-27 повідомив позивача, що на його адресу було спрямовано довідку підготовлену Аварійно-рятувальним загоном спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області, в якому позивач проходив службу, щодо виплати грошового забезпечення за період з квітня 2015 року по вересень 2020 року, а саме посадового окладу та індексації за вказаний період.
Відповідно до довідки 175 від 29.03.2021 року виплата індексації заробітної плати за період з січня 2016 року по листопад 2018 року позивачу не проводилась.
Вважаючи бездіяльність відповідачів щодо невиплати індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року із визначенням базового місяця для обрахунку січень 2008 рік протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, вирішуючи спір між сторонами, обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення Закону № 1282-ХІІ, та Порядку №1078, якими врегульовано механізм проведення індексації, її мета та правова природа.
Так,  відповідно до  статті 1 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення в розумінні цього  закону  це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг, а поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення (абзац 2).
Положеннями  статті 2 Закону № 1282-XII  встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Пунктом 2 Порядку № 1078 до об`єктів індексації віднесено грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу. 
Отже, індексація грошового забезпечення, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Матеріалами справи підтверджено, та не заперечується відповідачами, що індексація грошового забезпечення у спірний період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась. 
Підставою для не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у вищевказаний період, за поясненнями відповідачів, які також викладені в апеляційній скарзі, слугувала відсутність бюджетного фінансування на вказані цілі.  
З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
З аналізу пунктів 1-1, 2, 4 Порядку №1078 випливає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Зазначені відповідачем обставини щодо відсутності фінансування на виплату індексації не можуть бути підставою для невиконання вимог  Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»  і ненарахування індексації. Як правильно зазначив суд першої інстанції, положеннями  Закону №1282-XII  та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації, разом з тим, виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.
Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (пункт 23, заява №63134/00) вказав: якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
Отже, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі №822/1731/16
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №825/874/17.
Відсутність фінансування відповідача жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, і держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом невиділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що в ході судового розгляду справи відповідачами не надано доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується відповідач, були відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення. Не надано таких доказів відповідачами і під час апеляційного розгляду справи. 
Таким чином, підстави, з якими відповідач пов`язує неможливість виплати позивачу індексації грошового забезпечення у спірний період неможливо визнати обґрунтованими.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року підлягають задоволенню.
При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення має бути покладений на Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, де проходив службу позивач та перебував на штатній посаді з усіма видами фінансового та матеріального забезпечення. Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються із приписами ст.ст.9,10 Закону №1282-XI.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на відсутність бюджетного фінансування на виплату індексації грошового забезпечення. Такі аргументи відповідача були перевірені та проаналізовані судом першої інстанцій, їм надано належну правову оцінку. Отже, такі аргументи висновків суду першої інстанцій не спростовують та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. 
В той же час, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими аргументи скаржника щодо безпідставності посилань суду першої інстанції на положення статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач не є військовослужбовцем, а є службовцем служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій. 
Зважаючи на це, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне виключити з мотивів рішення суду першої інстанції посилання на положення статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки такі не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах. 
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи,    спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно.
Водночас, оскільки за наслідками апеляційного розгляду справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність виключення з мотивів рішення суду першої інстанції посилання на положення статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», то існують підстави для зміни мотивувальної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року з викладених вище обставин.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року по справі №160/6862/21 змінити, виключивши з її мотивувальної частини посилання на положення статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року по справі №160/6862/21 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, які визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 12.11.2021р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк