П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року
м. Рівне

Справа № 565/2023/19
Провадження № 22-ц/4815/1365/21

Головуючий в Кузнецовському міському суді 
Рівненської області: суддя Мануляк Ю.В.
Рішення суду першої інстанції ухвалено 15 липня 2021 року
в м. Вараш Рівненської області (повним текстом)
(фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В. 
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15 липня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, 
в с т а н о в и в:
       02 грудня 2019 року в суд звернулася позовом ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Мотивуючи свої вимоги, зазначала, що 29 листопада 2017 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька - ОСОБА_4 . У 2017 році сторони проживали разом в Республіці Польща, а з кінця листопада того ж року - в Україні. Проте у лютому 2018 році відповідач повернувся до Республіки Польща, після чого лише два рази навідував сім`ю, а саме навесні та наприкінці 2018 року. Відтоді відповідач не виконує свої обов`язки по утриманню дитини та дружини. Сторони спільно не проживають, домашнього господарства не ведуть. Покликалась на те, що ОСОБА_5 наполягає на розірванні шлюбу та не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки. Зазначала, що він має постійний дохід в розмірі 3 000 польських злотих (еквівалентно 19 503 гривні), працює на приватному підприємстві на посаді робітника складу, інших дітей чи осіб на утриманні немає, захворювань не має, тобто має можливість надавати допомогу по утриманню спільної малолітньої доньки, а також і її як матері дитини. 
       З наведених підстав просила розірвати укладений між нею та відповідачем шлюб, стягнути з ОСОБА_3 на свою користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 4875 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з аліменти на її утримання, з якою проживає дитина, в твердій грошовій сумі у розмірі 3250 грн. щомісячно, до досягнення дочкою трирічного віку.
       Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15 липня 2021 року позов задоволено частково. 
       Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зареєстрований 29 листопада 2017 року Вараським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 206.
       Прізвище позивача після розірвання шлюбу залишено без змін.
       Стягнено із Вуйтoвіча Л на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 468 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04 грудня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.
       В решті вимог позову відмовлено.
       Стягнуто із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 судові витрати у виді судового збору у розмірі 768,40 грн.
       Стягнуто із Вуйтoвіча Л до Державного бюджету України судові витрати у виді судового збору у розмірі 459,45 грн.
       Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із наявності обставин, які виключають можливість перебування сторін у шлюбі, зокрема через те, що це суперечить їхнім інтересам. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд керувався законодавчо встановленим обов`язком батьків утримувати дітей, врахувавши при цьому матеріальний стан сторін, мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стан здоров`я сторін та дитини, розмір заробітку відповідача та його витрати на проживання, часткове визнання ним позовних вимог. Також виходив із відсутності даних про наявність у відповідача інших утриманців. Сплата зазначених позивачем аліментів у розмірі 750 польських злотих на місяць, що на час звернення до суду було еквівалентно 4875 грн., буде надмірним тягарем для відповідача, а аліменти визнані ним у розмірі 200 польських злотих на місяць, що на день розгляду справи еквівалентно 1410,04 грн., не зможуть забезпечити належного утримання малолітній дитині сторін. Тому зважав, що аліменти у розмірі 350 польських злотих на місяць, що на день розгляду справи еквівалентно 2 467,57 грн., у нинішніх життєвих обставинах є обґрунтованими і такий розмір аліментів не призведе до того, що позивач буде збагачуватися замість забезпечення утримання дитини. При цьому сплата такого розміру аліментів, враховуючи дохід відповідача у розмірі 2310,09 польських злотих та витрати у розмірі 1993 польських злотих за один місяць, не буде надмірним тягарем для відповідача. Щодо стягнення аліментів на матір, то суд вказав, що нею не надано доказів, які б підтверджували можливість надання відповідачем допомоги на її утримання, а тому позовні вимоги у цій частині не підлягають до задоволення.
       На рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу, де вона покликалась на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в невідповідності викладених у рішенні суду висновків обставинам справи та неправильному застосуванні норм матеріального права.
       Обґрунтування апеляційної скарги зводяться до незгоди з посиланнями суду попередньої інстанції на те, що ОСОБА_1 не надано доказів для підтвердження вимоги про стягнення аліментів на її утримання. Вважала, що для задоволення позову повністю були наявні всі обставини, тоді як саме відповідач не надав жодних доказів про неможливість утримання дитини та матері, адже його заперечення щодо позову у відзиві є голослівними. 
       З викладених міркувань просила оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. 
       Правом надати відзив на апеляційну скаргу позивач не скористалася. 
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
       Як було з`ясовано судом між сторонами 29 листопада 2017 року Baрaським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_1 .
       Згідно з довідкою про зареєстрованих осіб № 4556/04 від 22 жовтня 2019 року, виданої відділом реєстрації виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області, місце проживання ОСОБА_8 та доньки сторін ОСОБА_6 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .
       Відповідач с громадянином Республіки Польща, де й постійно проживає. 
       Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , виданого 23 січня 2018 року Вараським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.
       Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Тому судом апеляційної інстанції рішення суду попередньої інстанції в частині розірвання шлюбу не переглядається.
       Щодо стягнення аліментів на утримання дитини, а також дружини з якою вона проживає, то колегія суддів виходить з такого. 
       Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України "Про судовий збір" що, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.
       Відповідно до ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
       Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 
       Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
       За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
       Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).
       Норми статті 182 СК України вказують, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
       Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
       Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
       У силу положень ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
       Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
       Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
       Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.ст. 18 і 27).
       Аналіз даних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.
       Отже, суд першої інстанції, врахувавши наведені норми, вимоги ст. 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, відсутність істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, можливості сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб саме дітей, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання доньки у розмірі 2 468 гривень щомісячно.
       З приводу стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку, то апеляційний суд з такою підставою для відмови у задоволенні цієї вимоги як недоведеність, погодитись не може, адже фактично вона суперечить встановленим самим же судом попередньої інстанції обставинам справи. 
       Як видно із відзиву на позов, відповідач, частково визнаючи вимоги, пояснив, що працює на контрактній основі завідувачем складу у м. Люблін, Республіка Польща, та одержує в середньому 2 310 злотих. 
       Цю обставину було з`ясовано місцевим судом і при визначенні розміру аліментів на дитину він виходив із саме такого розміру заробітку (доходу) платника аліментів. 
       Між тими, очевидно, що ця обставина доводить й можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, тому рішення суду у відповідній частині підлягає скасуванню. 
       Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, колегія суддів керується тим, що за виниклих спірних правовідносин підлягають першочерговому забезпеченню потреби та інтереси як дитини, так і її матері, а будь-які інші інтереси відповідача не повинні переважати над цим обов`язком. 
       Тому керуючись засадами справедливості, виваженості та розумності, з метою забезпечення належного утримання матері та щонайменшої компенсації втрати можливостей повноцінно себе реалізовувати у кар`єрному зростанні і громадському житті, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути на її користь 1 500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, 
       Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови,що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.ч. 1-4 ст. 75 СК України).
       Розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу (ч.ч.1,2 ст. 76 СК України).
       Дружина має право на утримання від чоловіка підчас вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років (ч.ч. 1, 2 ст. 84 СК України).
       Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначається з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин,що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ст. 80 СК України).
       Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
       Підставами для часткового скасування рішення суду, а саме в частині відмови у стягнення аліментів на утримання дружини та прийняття нової постанови у відповідній частині згідно із п.п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
       Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).
       Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15 липня 2021 року в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні вимоги до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити частково.
       Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень аліментів щомісячно на утримання дружини до досягнення трьох років ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
       В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
       Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий:                                                        С.В. Хилевич 

Судді:                                                                        Н.М. Ковальчук                                 
                                                                       С.С. Шимків