ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/4983/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційні скарги  Офісу Генерального прокурора, Дніпропетровської обласної прокуратури
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року (суддя Кадникова Г.В.) по справі №160/4983/21 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Одинадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Офіс Генерального прокурора, про визнання протиправним та скасування рішення, наказу, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити певні дії, -                                      

                                                   в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення №9 одинадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора (далі – відповідач-2) від 19.01.2021 в частині неуспішного проходження позивачем атестації;
- визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язків керівника Дніпропетровської обласної прокуратури (далі – відповідач-1) №286к від 10.03.2021 про звільнення позивача з посади заступника керівника Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України “Про прокуратуру” з 12.03.2021;
- поновити на посаді заступника керівника Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області;
- у зв`язку з перейменуванням місцевих прокуратур і утворенням окружних прокуратур зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру перевести ОСОБА_1 на аналогічну посаду до Нікопольської окружної прокуратури;
- скасувати запис у трудовій книжці позивача № 28 про звільнення з посади, яку обіймав, на підставі п. 9 ч.1 ст.51 Закону України “Про прокуратуру”;
- стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 13.03.2021 по день винесення судом рішення про поновлення.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що з 21.11.2011 працював в органах прокуратури України, відповідно до наказу прокурора Дніпропетровської області №251к від 27.02.2019 обіймав посаду заступника керівника Нікопольської місцевої 
прокуратури. За результатами проведення третього етапу атестації прокурорів відповідачем-2 прийнято рішення №9 від 19.01.2021 про неуспішне проходження позивачем атестації. На підставі вказаного рішення, наказом виконувача обов`язків керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №286к від 10.03.2021 позивача звільнено з посади заступника керівника Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України “Про прокуратуру” з 12.03.2021 року. Позивач не погоджувався з вищезазначеними рішенням та наказом, у зв`язку з чим  звернувся до суду.
Підставами позову визначено необґрунтованість рішення кадрової комісії щодо неуспішного проходження атестації, і як наслідок неправомірність наказу про звільнення, підставою видання якого було таке рішення кадрової комісії; відсутність підстав для звільнення відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону України “Про прокуратуру”, оскільки підставою звільнення за вказаною нормою права є реорганізація, ліквідація органу прокуратури або скорочення чисельності прокурорів, чого у спірному випадку місця не мало.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року позов задоволено частково, а саме:
визнано протиправним та скасовано рішення №9 Одинадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора від 19.01.2021 року в частині неуспішного проходження ОСОБА_1 атестації;
визнано протиправним та скасовано наказ виконувача обов`язків керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №286к від 10.03.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на підставі пункту 9 частини першої статі 51 Закону України “Про прокуратуру” з 12.03.2021 року;
поновлено ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді заступника керівника Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в Нікопольській окружній прокуратурі;
стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 38, код ЄДРПОУ 02909938) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 13.03.2021 по день фактичного поновлення на роботі в межах одного року.
Частково задовольняючи позов судом першої інстанції зроблено такі висновки.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що рішення кадрової комісії не відповідає вимозі обґрунтованості, оскільки не містить мотивів та обставин, за яких воно прийнято. З цього приводу суд, зокрема, вказав на те, що кадрова комісія, вважаючи що дії позивача суперечать вимогам професійної етики та порушують норми законодавчих актів або ж Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, була зобов`язана належним чином обґрунтувати відповідні висновки, та з посиланням на конкретні докази та обставини пояснити, в чому саме полягає допущене позивачем порушення та чому, на думку комісії, таке порушення свідчить про недотримання позивачем професійної етики.
З цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачкою атестації.
Вказані висновки суду першої інстанції також стали підставою для визнання неправомірним наказу про звільнення позивача, оскільки підставою для прийняття наказу стало рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації.
Крім цього, стосовно наказу про звільнення, суд першої інстанції вказав на необґрунтованість визначеної правової підстави для звільнення (п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру»), оскільки вказана норма права визначає дві окремі підстави для звільнення прокурора із займаної посади: у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, та у разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Відсутність у наказі однієї із зазначених підстав, за позицією суду першої інстанції, свідчить про неправомірність звільнення позивача.
Щодо органу прокуратури в якому слід поновити позивача, суд першої інстанції виходив з того, що у спірному випадку не було встановлено обставин, які б свідчили про фактичну ліквідацію Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області. Встановлені обставини справи, як зазначив суд першої інстанції, свідчать про те, що у спірному випадку було здійснено лише перейменування однієї із складових системи прокуратури – на Нікопольську окружну прокуратуру.
З цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку про те, що належним способом захисту порушеного права є поновлення позивача на посаді, рівнозначній посаді заступника керівника Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в Нікопольській окружній прокуратурі.
Не погодившись з рішенням суду, відповідачі звернулися з апеляційними скаргами в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставини справи, просять рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційних скарг, відповідачі фактично посилаються на те, що внаслідок неправильного застосування положень Закону №113-ІХ, Порядку проходження прокурорами атестації (Порядок №221), суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення кадрової комісії. З цього приводу зазначають, що оскаржуване рішення кадрової комісії містить мотиви та підстави для його прийняття. При цьому зазначають, що прийняття рішень, у межах процедури атестування, є дискреційними повноваженнями кадрових комісії, зокрема, на предмет дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, поняття яким визначено Законом №113-ІХ, що позбавляє суд повноважень здійснювати оцінку про дотримання чи недотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, та, відповідно, встановлювати відповідність прокурора цим вимогам. Необгрунтованими відповідачі вважають і висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для звільнення позивача за п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру». З цього приводу відповідачі вказують на те, що у спірному випадку звільнення позивача відбулося не у зв`язку із ліквідацією чи організацією органу прокуратури, а виключно з настанням такої події як неуспішне проходження атестації. Не погоджуються відповідачі і з рішенням суду першої інстанції, в частині органу прокуратури, в якому повинен бути поновлений позивач. З цього приводу вказують на те, що суд, як орган який розглядає трудовий спір, може поновити особу на роботі, з якої працівника було звільнено.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.  
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач з 21.11.2011 працював на різних посадах в органах прокуратури України, відповідно до наказу прокурора Дніпропетровської області №251к від 27.02.2019 обіймав посаду заступника керівника Нікопольської місцевої прокуратури.
Позивач на підставі пункту 10 розділу ІІ Закону “Прикінцеві та перехідні положення”   Закону №113-IX   звернувся до Генерального прокурора із заявою від 07.10.2019 про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію.
У межах проходження атестації позивачем успішно пройдено два етапи анонімного тестування, що відбулися 30.10.2020 та 09.11.2020.
19.01.2021 у межах проходження третього етапу атестації ОСОБА_1 виконав практичне завдання та пройшов співбесіду.
19.01.2021 кадровою комісією прийнято рішення №9 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації.
Підставами для прийняття такого рішення визначено:
- недостатній рівень володіння прокурором практичними уміннями та навичками, внаслідок чого відповіді на запитання практичного завдання прокурором не надано; рівень професійної компетентності недопустимо низький як для прокурора – не зміг надати відповіді на питання щодо норм Конституції України, Закону України “Про прокуратуру та галузевого наказу;
- не зміг належним чином обґрунтувати наявність коштів на придбання його дружиною ОСОБА_2 будинку у м. Нікополі; 14.06.2018 квартири у м. Дніпро; 23.05.2018 земельної ділянки та будинку у м. Нікополі; 06.03.2018 автомобіля BMW 535і та 12.06.2018 автомобіля BMW Х5, і це при наявних у дружини позивача грошових заощадженнях в сумі 9755 дол. США на рахунках у банку та 15 тис. дол. США готівкою. Крім того, у 2017 році прокурор декларує користування з 2011 року автомобілем матері, ОСОБА_3 , Hyundai Santa Fe 2011 р.в. та з 2012 року – автомобілем батька, ОСОБА_4 , Renault Samsung motors 2004 року випуску, проте у деклараціях до 2017 року ці відомості відсутні. Вказане свідчить про не доброчесність прокурора.
Наказом виконувача обов`язків керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №286к від 10.03.2021 позивача звільнено з посади заступника керівника Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України “Про прокуратуру” з 12.03.2021 року.
Не погодившись із зазначеним рішенням кадрової комісії та наказом керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, позивач звернувся із позовом до суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Щодо заявлених позивачем вимог про неправомірність рішення кадрової комісії №9 від 19.01.2021 та висновків суду першої інстанції з цього приводу.
Законом України «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697) забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема, щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.
19 вересня 2019 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113-ІХ), яким внесено зміни до кодексів та законів України не скільки щодо форми чи змісту діяльності прокуратури, а скільки щодо реформи органів прокуратури в частині кадрових питань. Встановлена Законом переатестація не має систематичного характеру, відбувається одноразово за окремим законом, є винятковою. У Пояснювальній записці до цього законопроекту було зазначено, що він спрямований на запровадження першочергових і, багато в чому, тимчасових заходів, пов`язаних передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації чинних прокурорів, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навички, на конкурсних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури.
Отже, проведення атестації прокурорів було визначено на законодавчому рівні як умова реформування органів прокуратури, що стосувалась зокрема усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури. 
Відповідно до пункту 7 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Згідно з пунктом 9 розділу ІІ “Прикінцеві і перехідні положення” Закону №113-IX атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.
Порядок проходження прокурорами атестації затверджено наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 №221.
Відповідно до пункту 5 розділу І Порядку № 221 предметом атестації є оцінка:
1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок);
2) професійної етики та доброчесності прокурора.
Згідно з пунктом 6 розділу І Порядку № 221 атестація включає такі етапи:
1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні   закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;
2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;
3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.
Відповідно до пунктів 9 та 10 розділу І Порядку №221, атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.
У спірному випадку встановлено, що позивачем подано заяву за відповідною формою до Генерального прокурора про переведення до окружної прокуратури та про намір у зв`язку з цим пройти атестацію.
Встановлені обставини справи, які не заперечуються сторонами, свідчать про те, що у межах проходження атестації позивачем успішно пройдено два етапи анонімного тестування, що відбулися 30.10.2020 та 09.11.2020.
Позивача допущено до третього етапу атестації - проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.
19.01.2021 у межах проходження третього етапу атестації ОСОБА_1 виконав практичне завдання та пройшов співбесіду.
Кадровою комісією прийнято рішення №9 від 19.01.2021 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації.
Підставами для прийняття такого рішення визначено:
- недостатній рівень володіння прокурором практичними уміннями та навичками, внаслідок чого відповіді на запитання практичного завдання прокурором не надано; рівень професійної компетентності недопустимо низький як для прокурора – не зміг надати відповіді на питання щодо норм Конституції України, Закону України “Про прокуратуру та галузевого наказу;
- не зміг належним чином обґрунтувати наявність коштів на придбання його дружиною ОСОБА_2 будинку у м. Нікополі; 14.06.2018 квартири у м. Дніпро; 23.05.2018 земельної ділянки та будинку у м. Нікополі; 06.03.2018 автомобіля BMW 535і та 12.06.2018 автомобіля BMW Х5, і це при наявних у дружини позивача грошових заощадженнях в сумі 9755 дол. США на рахунках у банку та 15 тис. дол. США готівкою. Крім того, у 2017 році прокурор декларує користування з 2011 року автомобілем матері, ОСОБА_3 , Hyundai Santa Fe 2011 р.в. та з 2012 року – автомобілем батька, ОСОБА_4 , Renault Samsung motors 2004 року випуску, проте у деклараціях до 2017 року ці відомості відсутні. Вказане свідчить про не доброчесність прокурора.
Надаючи оцінку вказаному рішенню кадрової комісії, суд першої інстанції обґрунтованого виходив з такого.
Наказом Генерального прокурора №233 від 17.10.2019 затверджено Порядок роботи кадрових комісій.
Відповідно до абз.3 п.12 Порядку №233 рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.
Як вбачається з рішення кадрової комісії висновки щодо неуспішного проходження атестації обґрунтовані недостатньою професійною компетентністю позивача та не доброчесністю позивача.
З приводу висновків кадрової комісії щодо недостатньої професійної компетенції слід звернути увагу на те, що такі висновки, зокрема, ґрунтуються на тому, що позивачем не надано відповіді на запитання практичного завдання.
В той же час, такі твердження кадрової комісії спростовуються документами, які надані Офісом Генерального прокурора та з яких вбачається, що практичне завдання №27 містило три питання і на усі поставлені питання позивачем надано письмові відповіді (т.2 а.с.41-43).
Отже, твердження кадрової комісії про те, що позивачем не надано відповіді на запитання практичного завдання, є безпідставними. Якщо кадрова комісія дійшла висновку про те, що надані позивачем відповіді є неправильними, то про це мало бути зазначено у прийнятому рішенні, як мотиви для його прийняття.
З приводу висновків кадрової комісії щодо встановлення обставин, які свідчать про не доброчесність позивача, слід звернути увагу на те, що на письмовий запит кадрової комісії, до проведення третього етапу атестування, позивачем подано документи щодо походження майна дружини, які свідчать про те, що таке майно набуте внаслідок прийняття спадщини дружиною позивача після смерті її матері та внаслідок прийняття дружиною подарунку, який зроблено батьком дружини позивача. 
Натомість, вказаним документам кадровою комісією належної оцінки надано не було, принаймні, інформації про таку оцінку рішення кадрової комісії не містить, як не містить і інформації про те, чи взагалі комісією приймалися до уваги подані позивачем документи. При цьому, факт подання позивачем документів на запит кадрової комісії, відповідачами не заперечувався.
Отже, встановивши зазначені обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскаржуване рішення кадрової комісії не відповідає вимозі обґрунтованості, з огляду на необґрунтованість тих обставин та мотивів, з яких таке рішення прийнято.
Аргументи відповідачів про те, що прийняття рішень, у межах процедури атестування, є дискреційними повноваженнями кадрових комісії, що позбавляє суд повноважень здійснювати оцінку про дотримання чи недотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, та, відповідно, встановлювати відповідність прокурора цим вимогам, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними. Оскільки у спірному випадку суд не встановлював відповідність позивача тим чи іншим критеріям, а надавав оцінку рішенню, яке стало підставою для звільнення позивача та яке оскаржено останнім у судовому порядку. У свою чергу, надаючи оцінку рішенню, яке піддано судовому контролю, суд зобов`язаний надати оцінку такому рішенню, зокрема, на предмет його обґрунтованості.
Отже, наведені аргументи відповідачів не можуть свідчити про те, що суд вийшов за межі своїх процесуальних повноважень та безпідставно втрутився у дискреційні повноваження відповідачів.
Ураховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, в частині заявлених вимог про визнання протиправним та скасування рішення кадрової комісії.
Погоджується суд апеляційної інстанції і з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, в частині заявлених вимог про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача з займаної посади, оскільки підставою для прийняття такого наказу стало рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації позивача.
Суд апеляційної інстанції вважає слушними аргументи відповідачів щодо необґрунтованість висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для звільнення позивача на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», оскільки рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації є самостійною законодавчо визначеною підставою для звільнення прокурора з посади за п.9 ч.1 ст.51 Закону №1697. При цьому звільнення прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України “Про прокуратуру” безпосередньо передбачене підпунктом 2 пункту 19 розділу II “Прикінцеві і перехідні положення” Закону №113 та пов`язано з наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором, а не з фактом ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду.
В той же час, вказане не свідчить про відсутність підстав для скасування наказу про звільнення позивача, оскільки, як зазначено вище, підставою для прийняття такого наказу стало рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації позивача, яке судом визнано необґрунтованим.
Щодо аргументів відповідача про неправомірність поновлення позивача в Нікопольській окружній прокуратурі, як особи, яка в такій прокуратурі не працювала.
Так, встановлені судом першої інстанції обставини справи, які фактично не заперечувались і відповідачами, свідчать про те, що у спірному випадку не відбулося а ні ліквідації, а ні реорганізації Нікопольської місцевої прокуратури, як структурної одиниці Дніпропетровської обласної прокуратури. На виконання наказу Офісу Генерального прокурора від 17.02.2021 №2ш фактично було здійснено лише перейменування Нікопольської місцевої прокуратури, як складової структури прокуратури області, на Нікопольську окружну прокуратуру, яка входить до структури прокуратури Дніпропетровської області.
Отже, суд першої інстанції встановивши неправомірність звільнення позивача із Нікопольської міської прокуратури та прийнявши до уваги зміни, які відбулися у назві цієї структурної одиниці місцевих прокуратур, правомірно поновив позивача в Нікопольську окружну прокуратуру.
Таким чином, дослідивши зазначені обставини справи, аргументи відповідачів, з якими вони пов`язують незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.316 ст.ст. 321, 322, 325 КАС України, суд, -

       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора, Дніпропетровської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року по справі №160/4983/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст..ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 07.12.2021
          Повне судове рішення складено 08.12.2021
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк