Постанова
Іменем України
 
27 жовтня 2021 року
м. Київ
                                                                                                   
справа № 341/2539/13
провадження № 61-5478св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року в складі колегії суддів Ясеновенко Л. В., Мелінишин Г. П., Пнівчук О. В.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Історія справи
 
У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності.
 
Позов мотивувала тим, що з вересня 2006 року по березень 2013 року сторони, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, проживали разом у належній відповідачу квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство та мали спільний бюджет. За час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказувала, що за час спільного проживання сторони за спільні кошти та спільною працею реконструювали належну відповідачу квартиру, в результаті чого її загальна площа збільшилась з 66,5 м? до 122 м?. Уважала, що спірна квартира за період спільного проживання сторін значно покращилась та істотно збільшилась у своїй вартості внаслідок спільних трудових і грошових затрат сторін, а тому є об`єктом їх спільної сумісної власності й підлягає поділу між ними. Вказувала, що на купівлю будматеріалів, оплату робіт будівельників при реконструкції квартири та придбання іншого майна витрачено 90 837 грн та 4 290 дол. США. Зазначала, що в період спільного проживання ними виплачено 62 901 грн на погашення кредиту за придбаний відповідачем автомобіль «Нива-Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_1 . Вказувала, що за спільні кошти в період спільного проживання ними до автомобіля, належного відповідачу, придбано наступне майно: магнітофон вартістю 900 грн, чохли вартістю близько 300 грн, холодильну камеру вартістю 1 500 грн, крісло дитяче вартістю 800 грн, 2 осінні колеса вартістю 800 грн, 4 зимові колеса вартістю 4 000 грн, вартість інших запчастин та проведеного ремонту склала 2 000 грн; за її особисті кошти придбано причіп вартістю 3 100 грн та сплачено 250 грн за його державну реєстрацію.
 
З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 просила суд: 
- встановити факт її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з вересня 2006 року по березень 2013 року в квартирі по АДРЕСА_1 ;
- визнати об`єктом права спільної сумісної власності все спільно нажите сторонами майно, зокрема: новостворені та реконструйовані житлові та нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 ;
- визнати за нею право власності на Ѕ частку в праві спільної власності на новостворені та реконструйовані житлові та нежитлові приміщення в квартирі, що розташована по АДРЕСА_1 й реально поділити в натурі вказане майно, виділивши їй у власність одну новозбудовану кімнату площею 26,1 м?, яка розміщена над ванною, коридором і гаражем на другому поверсі й одну кімнату на цьому ж поверсі площею 9,5 м?, а також ванну із санвузлом площею 7,2 м?, коридор площею 5,8 м? у прибудові та площадку площею 4,4 м? зі сходовою кліткою на другому поверсі загальною площею 53 м? АБО кімнату на першому поверсі площею 15,2 м?, кухню площею 6,6 м?, частину коридору площею 6,5 м?, ванну кімнату із санвузлом площею 7,2 м? та коридор (тамбур) площею 5,8 м?;
- визнати за нею право власності на Ѕ частку в праві спільної власності на новостворене нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , а саме гараж площею 25,4 м? з виплатою їй відповідачем грошової компенсації її вартості;
- зобов`язати відповідача компенсувати Ѕ частину виплачених кредитних коштів на придбання легкового автомобіля марки «Нива-Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_1 , протягом вересня 2006 року - серпня 2008 року в сумі 31 450 грн (від загальної суми виплат 62 901 грн) та страхові виплати за період 2006-2008 років;
- компенсувати 5 150 грн, що становить Ѕ частини вартості товарів, придбаних для автомобіля, а саме: магнітофону вартістю 900 грн, чохлів вартістю близько 300 грн, холодильної камери вартістю 1 500 грн, крісла дитячого вартістю 800 грн, комплекту осінньої гуми вартістю 800 грн, комплекту зимової гуми вартістю 4 000 грн, інших запчастин та здійсненого ремонту на суму 2 000 грн;
- стягнути кошти за придбаний причіп у сумі 3 100 грн та 250 грн за проведення його державної реєстрації. 
 
Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій 
 
Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 липня 2017 року, позов задоволено частково:
- встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з вересня 2006 року по березень 2013 року;
- визнано спільною сумісною власністю сторін квартиру загальною площею 122 м?, житловою площею 40 м?, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;
- виділено ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна в приватну власність 5/6 (ідеальну частку), а ОСОБА_4 - 1/6 (ідеальну частку) в праві спільної власності на вказану квартиру із залишенням такої квартири в спільній частковій власності сторін;
- у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_2 компенсувати 1/2 частину виплачених кредитних коштів на придбання легкового автомобіля марки, страхових виплат та товарів, придбаних для автомобіля, а також про стягнення коштів за придбаний причіп в сумі 3 100 грн та 250 грн за проведення його державної реєстрації відмовлено.
 
Судові рішення мотивовані тим, що в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт проживання сторін як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з вересня 2006 року по березень 2013 року. За вказаний період сторони провели реконструкцію належної відповідачеві квартири за рахунок їх спільних трудових і грошових затрат. При цьому суди встановили, що трудова та грошова участь відповідача в покращенні майна значно переважає участь позивачки, оскільки відповідач фізично брав участь у організації та виконанні будівельних робіт, купівлі будівельних матеріалів, залучав своїх родичів, знайомих без оплати їх послуг. Зазначивши, що спірна квартира є неподільною річчю, суди відмовили в поділі такого нерухомого майна в натурі.
 
Відмовляючи в задоволенні позову про зобов`язання відповідача компенсувати Ѕ частину вартості виплаченого кредиту, страхових платежів, вартості придбаного для автомобіля майна, стягнення коштів за придбаний причеп та проведення його реєстрації, суди виходили з того, що позивачка не надала доказів придбання сторонами в період спільного проживання автомобіля та збільшення його істотної вартості за рахунок спільної праці та спільних коштів, а також дійсної вартості причепу. Суди також вказали на те, що, пред`явивши немайнову позовну вимогу про зобов`язання відповідача вчинити дії зі здійснення грошової компенсації, позивачка обрала неефективний спосіб захисту своїх прав. 
 
Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на Ѕ частку в праві спільної власності на новостворені та реконструйовані житлові та нежитлові приміщення в квартирі, розташованій по АДРЕСА_1 , та в частині відхилених позовних вимог скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що ухвалюючи рішення щодо визначення розміру часток сторін у праві спільної власності на нерухоме майно та відмовляючи в задоволенні позову про поділ такого майна в натурі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, взагалі не зазначив у судовому рішенні встановлені судом обставини, а також не навів мотиви, з яких суд бере до уваги одні або відхиляє інші докази, які доводять чи спростовують певні обставини у справі. Суди також не навели мотивів, на підставі яких дійшли висновку щодо неподільності нерухомого майна. Крім того, вирішуючи спір щодо рухомого майна, про компенсацію частки якого заявляла позивач, суди обмежилися посиланням на відсутність доказів його придбання та невірно обраний спосіб захисту, не надавши такому висновку юридичного обґрунтування.
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права на 1/2 частку в праві спільної власності на новостворені та реконструйовані житлові й нежитлові приміщення в квартирі, розташованій по АДРЕСА_1 , та в частині відмови в задоволенні позову скасовано та ухвалено нове рішення, яким:
- визнано 1/3 частину трикімнатної квартири по АДРЕСА_1 загальною площею 122 м?, житловою площею 40 м?, об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;
- виділено ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна в приватну власність 5/6 ідеальних часток у праві спільної власності на вказану квартиру;
- виділено ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна в приватну власність 1/6 ідеальну частку в праві спільної власності на вказану квартиру;
- спірну квартиру залишено в спільній частковій власності;
- стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 24 257,58 грн як 1/2 частину виплачених за період з вересня 2006 року до серпня 2008 року кредитних коштів на придбання легкового автомобіля марки Chevrolet, модель Niva ЗНГ, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та 1 550 грн як 1/2 частину вартості причепа легкового марки ПГМФ, модель 8302, 2007 року випуску, д.н.з.  НОМЕР_2 , а всього 25 807,50 грн;
- в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено;
- здійснено розподіл судових витрат.
 
Апеляційний суд прийняв до уваги висновок повторної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 5719/5720 від 27 лютого 2017 року та встановив, що внаслідок проведеної сторонами реконструкції квартири її вартість збільшилась на 293 676,18 грн, тобто на 1/3 частину від вартості квартири до реконструкції, що, на думку суду, не є істотним збільшенням її вартості. Урахувавши, що площа квартири збільшилась, зокрема, за рахунок добудови гаража та допоміжних приміщень, апеляційний суд уважав, що квартира, яка була придбана відповідачем до періоду спільного проживання з позивачкою, не може бути визнана об`єктом спільної власності сторін. З огляду на викладене суд зробив висновок, що поділу між сторонами підлягає саме 1/3 (2/6) частки в праві спільної власності, а тому ідеальна частка позивачки в праві спільної власності на квартиру становить 1/6; відповідача - 5/6. 
 
Суд апеляційної інстанції встановив, що в період спільного проживання сторони здійснили часткове погашення кредиту, отриманого відповідачем на придбання транспортного засобу, а також придбали причеп, а тому половина витрачених коштів підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.
 
У задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації в розмірі 5 150 грн, що становить 1/2 частини вартості товарів, придбаних для автомобіля, суд відмовив за їх недоведеністю. У задоволенні позовних вимог про стягнення витрат по оплаті полісів обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та витрат по реєстрації причепу суд відмовив з огляду на їх неподільність, оскільки вказані платежі не є майном, а відносяться до витрат на його утримання.
 
Аргументи учасників справи
 
17 березня 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду та просила її скасувати в частині відхилених позовних вимог як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд:
- не врахував, що реконструкція квартири по АДРЕСА_1 полягала як у добудові/перебудові нежитлових/допоміжних, так і житлових приміщень;
- не надав оцінки поданим позивачкою доказам та показанням свідків щодо її фінансової участі в реконструкції квартири з урахуванням наявності у відповідача боргових та аліментних зобов`язань;
- безпідставно відмовив у поділі майна подружжя в натурі, що є обов`язком, а не правом суду, та визнав за сторонами лише ідеальні частки в праві спільної часткової власності, з розміром яких позивачка не згодна;
- не мотивував наявність підстав для відступу від рівності часток сторін у праві спільної власності в бік зменшення розміру частки позивачки;
- не звернув увагу на те, що в результаті реконструкції площа квартири збільшилася вдвічі, а вартість на третину, що є підставою для визнання всієї квартири об`єктом спільної власності сторін;
- неправильно визначив суму кредитних коштів, сплачених сторонами за придбання автомобіля під час спільного проживання, а також помилково не включив до суми компенсації половину вартості супутнього майна, придбаного сторонами для автомобіля;
- при розподілі судових витрат не врахував суму судового збору, сплаченого позивачкою за подання касаційної скарги, та витрат, понесених нею на замовлення та виготовлення висновків експертного дослідження.
 
23 березня 2020 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду та просив її скасувати як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що:
- витрати по сплаті кредиту не є майном та не підлягають поділу між сторонами;
- договір кредиту з метою придбання транспортного засобу укладено відповідачем у 2004 році до знайомства з позивачкою, що виключає виникнення в неї будь-яких прав та обов`язків на підставі цього договору;
- матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження понесення позивачкою будь-яких витрат на погашення кредиту та придбання автомобільного причепу.
 
У вересні 2020 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якому позивачка просила скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду в частині, яка не оскаржується позивачкою, залишити без змін. Посилалася на те, що кредитні зобов`язання дійсно виникли у відповідача до початку спільного проживання з позивачкою, однак погашення кредиту відбувалося за спільні кошти сторін, що встановлено судом апеляційної інстанції.
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просив скаргу залишити без задоволення. Посилався на те, що позивачка не надала суду доказів на підтвердження її участі в реконструкції належної йому квартири, а всі прибудови та ремонтні роботи здійснювалися відповідачем за власні кошти за допомогою його родичів. Вказує, що спірна квартира є неподільною, переобладнати її в дві ізольовані квартири неможливо, а тому позовні вимоги про реальний поділ квартири задоволенню не підлягають.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 . 
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 . 
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 04 серпня 2020 рокузазначено, що відповідач оскаржує судове рішення з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме: апеляційний суд при вирішенні справи не врахував висновки про застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені в постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року в справі № 532/42/16-ц та постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17. 
 
Аналіз вимог та доводів касаційної скарги свідчить, що відповідач оскаржує постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення з нього половини спільно погашених кредитних зобов`язань та половини вартості причепа. 
 
В ухвалі Верховного Суду від 21 вересня 2020 рокузазначено, що позивачка оскаржує судове рішення з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме: апеляційний суд при вирішенні справи не врахував висновки про застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2017 року в справі № 405/2391/15-ц, від 03 липня 2019 року в справі № 554/8023/15-ц та постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року в справі № 6-1447цс17. 
 
Аналіз вимог та доводів касаційної скарги свідчить, що позивачка оскаржує постанову апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання всієї квартири з добудовами та реконструкціями спільною сумісною власністю сторін, поділу нерухомого майна в натурі, стягнення вартості придбаних супутніх товарів для автомобіля, страхових платежів та коштів, сплачених на реєстрацію автомобільного причепа, а також у частині визначення розміру спільно погашених кредитних зобов`язань та розподілу судових витрат. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 28 листопада 2002 року відповідач придбав трикімнатну квартиру загальною площею 66,5 м?, житловою площею 37,7 м?, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Рішенням виконавчого комітету Галицької міської ради Івано-Франківської області від 22 листопада 2006 року № 197 відповідачу надано дозвіл на добудову гаража та реконструкцію існуючої веранди в АДРЕСА_2 .
 
Рішенням Галицької міської ради Івано-Франківської області від 10 серпня 2009 року № 97 відповідачу надано дозвіл на розробку технічної документації для передачі в оренду земельної ділянки в АДРЕСА_1 (прибудинкова територія) для обслуговування веранди та гаража.
Відповідно до рішення Галицької міської ради Івано-Франківської області від 18 травня 2010 року № 52 затверджено технічну документацію по передачі земельної ділянки в оренду в АДРЕСА_1 для обслуговування веранди та гаража.
 
25 листопада 2010 року Інспекцією держархбудконтролю в Івано-Франківській області відповідачу надано дозвіл на виконання будівельних робіт № 880 з реконструкції веранди та добудови гаража.
 
Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1 від 12 грудня 2000 року квартира має загальну площу 66,5 м? та розташована на 1-2 поверхах двоповерхового будинку й складається з трьох кімнат житловою площею 37,7 м?, кухні площею 6,6 м?, ванної кімнати площею 2,1 м?, вбиральні площею 0,9 м?, коридорів площею 6,3 м? та 4,5 м?, вбудованої шафи площею 2,5 м? та веранди 5,9 м?.
 
Відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 від 16 грудня 2011 року квартира має загальну площу 122,0 м?, розташована на 1-2 поверхах двоповерхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 40,0 м?, кухні площею 6,6 м?, вбиральні (сполученої) площею 7,2 м?, коридору площею 6,5 м?, тамбуру площею 5,8 м?, холу площею 26,1 м?, гаражу площею 25,4 м? та сходової площею 4,4 м?.
 
26 січня 2012 року відповідачу видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 122 м?, житловою площею 40 м?, а 13 лютого 2012 року ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» проведено державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за відповідачем.
 
Згідно з довідками управління соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 28 травня 2013 року № 605/01-22 та від 27 травня 2013 року № 602/01-22 позивачка отримувала соціальні виплати за період з лютого 2008 року по грудень 2012 року в загальній сумі 32 628,10 грн.
 
Відповідно до довідки управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі від 27 травня 2013 року за № 602 позивачка знаходиться на обліку в управлінні, отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання ІІІ групи; загальний розмір отриманої пенсії за період з листопада 2008 року по травень 2013 року становить 41 227,74 грн.
 
Заробітна плата позивачки за період з січня 2006 року по грудень 2007 року та з квітня 2008 року по грудень 2012 року становить 142 311,43 грн.
 
07 листопада 2012 року та 14 листопада 2012 року Галицькою районною радою виплачено позивачці 2 000 грн та 5 648,75 грн матеріальної допомоги. В 2011 та 2012 році позивачка отримала одноразову грошову допомогу з коштів місцевого бюджету в загальній сумі 900 грн. 
 
Згідно довідок про заробітну плату та інші доходи від 11 жовтня 2013 року, виданих Галицькою центральною районною лікарнею, загальна сума прибутку відповідача за період з січня 2006 року по вересень 2013 року становить 236 590,03 грн.
 
Відповідно до довідки управління соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 01 квітня 2014 року № 539 відповідач за період з березня 2008 року по листопад 2010 року отримував допомогу на дитину з інвалідністю в загальній сумі 19 934,12 грн.
 
Тобто суди встановили, що в період спільного проживання сторони працювали та отримували доходи.
 
Відповідно до висновку повторної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 5719/5720 від 27 лютого 2017 року, проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, ринкова вартість квартири по АДРЕСА_1 в стані до проведення реконструкції (технічні характеристики квартири станом до 2006 року) становить 611 244,72 грн; ринкова вартість квартири на час проведення експертизи після проведення реконструкції (технічні характеристики квартири станом після 2012 року) становить 904 920,90 грн. У відповідності до вимог ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» технічно можливим є поділ квартири, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , у відповідності до ідеальних часток співвласників (по Ѕ частці) з відхиленням від ідеальних часток та розрахунком компенсації, яку повинен сплатити один із співвласників іншому, та запропоновано один варіант поділу.
 
Суди також установили, що 07 червня 2011 року відповідачу видано свідоцтво НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу марки Chevrolet, модель Niva ЗНГ, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , яке видано на заміну свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 03 листопада 2004 року, про що свідчить особлива відмітка у свідоцтві. Для придбання вказаного автомобіля відповідач 21 листопада 2004 року отримав кредит.
 
Згідно з випискою про сплату платежів за кредитним договором № IFL0AK00050004 від 21 листопада 2004 року позичальником за період з 10 грудня 2004 року по 27 серпня 2008 року сплачено кошти в загальній сумі 77 641,86 грн, зокрема за період з 08 вересня 2006 року по 27 серпня 2008 року (період спільного проживання сторін) - в сумі 48 515,16 грн.
 
Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 за відповідачем 15 травня 2007 року зареєстровано причіп-легковий марки ПГМФ, модель 8302, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . Сторони не заперечували, що вартість вказаного причепа становить 3 100 грн.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу(статті 60-74 СК України).
 
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).
 
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті (стаття 61 СК України).
 
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 СК України). За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина третя статті 70 СК України).
 
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
 
Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. 
 
Згідно зі статтею 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Втручання у право власності може бути визнано обґрунтованим та здійсненим із дотриманням балансу інтересів подружжя у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.
 
Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що призвели до істотного збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у кожній конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх її обставин. Істотність має визначальне значення, оскільки необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зазначила, що «істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної власності, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися здійснені капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не створюватиме підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт у такому разі не зазнає і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість особистого майна однієї зі сторін. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених витрат з боку іншого з подружжя - невласника, однак не визнає їх істотними, то інший з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі. Другий чинник істотності такого збільшення вартості має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилася, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, невласника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інші чинники, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, невласника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що за статтею 62 СК України не визнаються підставами для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном. В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя спричинить, непропорційне втручання у право власності на майно одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу».
 
У справі, що переглядається, апеляційний суд із урахуванням висновку повторної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 5719/5720 від 27 лютого 2017 року встановив неістотний характер збільшення вартості спірного об`єкта нерухомого майна в період спірного проживання сторін та визнав спільною сумісною власністю сторін 1/3 (2/6) частку в праві спільної власності на квартиру.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 висновків суду в цій частині не спростовують. ОСОБА_2 постанову апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про визнання квартири спільною сумісною власністю в касаційному порядку не оскаржив.
 
Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача половини спільно сплачених сторонами кредитних коштів та не приймає аргументи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що договір кредиту з метою придбання транспортного засобу укладено відповідачем у 2004 році ще до знайомства з позивачкою, а витрати по сплаті кредиту не є майном та не підлягають поділу між сторонами, з таких мотивів.
 
Сплата одним із подружжя частини коштів за кредитним договором, укладеним іншим з подружжя до виникнення фактичних шлюбних відносин, не змінює правового режиму набутого за таким договором майна. Зобов`язання з повернення кредиту за таким договором виникає лише у того з подружжя, хто укладав такий договір. Сплата боргів одного з подружжя, що виникли до укладення шлюбу, за рахунок коштів сімейного бюджету не може бути підставою для визнання права власності на майно, набуте до виникнення фактичних шлюбних відносин, однак має враховуватися під час вирішення спору про поділ спільного майна подружжя чи боргових зобов`язань.
 
Установивши, що транспортний засіб марки Chevrolet, модель Niva ЗНГ, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , набуто відповідачем у власність за кредитні кошти до виникнення фактичних сімейних відносин із позивачкою, однак частина кредиту погашена сторонами в шлюбі за рахунок спільного сімейного бюджету, апеляційний суд зробив правильний висновок про наявність правових підстав для стягнення з відповідача половини коштів, сплачених у рахунок погашення кредиту в період спільного проживання сторін. 
 
Доводи позивачки про те, що суд неправильно вирахував суму, яка підлягає стягненню з відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідні розрахунки здійснені судом на підставі дослідження виписки про сплату платежів за кредитним договором № IFL0AK00050004 від 21 листопада 2004 року.
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Задовольняючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивачки половини вартості автомобільного причепа, апеляційний суд правильно виходив із того, що таке майно набуте в період спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а презумпцію спільності такого майна відповідач не спростував.
 
Суд апеляційної інстанції також обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача половини коштів, витрачених на придбання супутніх товарів для автомобіля, страхових платежів за 2006-2008 роки та 250 грн за проведення державної реєстрації причепа, оскільки понесення таких витрат сторонами не доведено. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Доводи касаційних скарг із урахуванням необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20), дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду в оскарженій частині прийнята з дотриманням норм матеріального й процесуального права.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
У задоволенні касаційних скарг  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовити.
 
Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири з урахуванням здійснених прибудов та реконструкцій спільною сумісною власністю та її поділ, стягнення компенсації Ѕ частини вартості автомобільного причепа та виплачених кредитних коштів на придбання транспортного засобу, а також в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації Ѕ частини сплачених страхових платежів, суми, сплаченої за державну реєстрацію автомобільного причепа, та вартості супутніх товарів для автомобіля залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                           В. І. Крат
 
Судді                                                                                    Н. О. Антоненко 
 
      І. О. Дундар
 
                                                                                            Є. В. Краснощоков
 
      М. М. Русинчук