ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 вересня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 405/2826/21(2-а/405/31/21)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження  апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.07.2021 (суддя Шевченко І.М.) за позовом   ОСОБА_1 до  інспектора 1 роти батальйону № 3 управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенанта поліції Андурової Лілії Сергіївни про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,- 

в с т а н о в и В:

У квітні 2021р. позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з адміністративним позовом до інспектора 1 роти батальйону № 3 управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенанта поліції Андурової Лілії Сергіївни, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову інспектора 1 батальйону 3-ї роти УПП в Кіровоградській області лейтенанта поліції Андурової Лілії Сергіївни, серії ЕАВ №575215 від 17.04.2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.6  ст.121 КУпАП.
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.07.2021 адміністративний позов задоволено.
Рішення обґрунтовано тим, що не надані суду достатні та переконливі докази на обґрунтування наявності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та прийняття оскаржуваної постанови.
Не погодившись з рішенням суду , відповідач   подав  апеляційну скаргу, де просив скасувати рішення  суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що    що позивачем заявлено позов до неналежного відповідача - інспектора 1 роти батальйону № 3 управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенанта поліції Андурової Лілії Сергіївни, тоді як у розглядуваній справі належним відповідачем є Департамента патрульної поліції Національної поліції України, тобто відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого винесена спірна    постанова. Таким чином, оскільки з урахуванням вимог ч. 3  ст. 48 КАС України, можливість заміни неналежного відповідача може здійснюватися виключно під час розгляду справи в суді першої інстанції, чого зроблено не було, то підстави для задоволення позову - відсутні.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції ,   17.04.2021 о 02-35 год., інспектором І роти батальйону №3 УПП в Кіровоградській області, лейтенантом поліції Андуровою Л.С., винесено постанову серії ЕАН №4078641 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6  ст.121 КУпАП  та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.
За наслідками перегляду судового рішення колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Відповідно до  ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до ч. 1  ст. 9 КупАП  адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно із  п. 9.4 ПДР  України Подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.
Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів.
Відповідно до  п.2.9. «в» ПДР  України керувати транспортним засобом, не зареєстрованим у Державтоінспекції, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий;
В свою чергу, згідно із ч.6  ст. 121 КУпАП  визначено, що керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч.2  ст.122 КУпАП  порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 245 КУпАП  визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з п. 1  ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні  статті 72 КАС України, які б підтверджували факт  вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Не надано таких доказів і до  суду апеляційної інстанції
При цьому, сама постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не є доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки містить лише опис обставин, які визначені відповідачем підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів, на підставі яких відповідачем зроблено висновки про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Стосовно зазначення про  заявлення позову до неналежного відповідача - інспектора 1 роти батальйону № 3 управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенанта поліції Андурової Лілії Сергіївни, суд зазначає наступне.
Згідно з приписами  ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі про порушення  правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема,  ст.126 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Пунктом 3 частини першої  статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному  Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених  статтею 121 КУпАП  посадові особи відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу Національної поліції.
Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями  статті 222 КУпАП  покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені  статтею 121 КУпАП.
Використання у зазначеній вище нормі формулювань «від імені органів Національної поліції», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222-244-20  КУпАП», використаний у частині другій  статті 255 КУпАП, вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному  Кодексом адміністративного судочинства України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у службових стосунках та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
Згідно п. 7 ч. 1  ст. 4 КАС України  суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно п. 9 ч. 1  ст. 4 КАС України  відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.
Відповідно до ч.1.  ст. 6 КАС України  суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Одним з принципів верховенства права є принцип правової визначеності.
Оскільки законом чітко не визначено, хто має бути відповідачем в справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів дійшла висновку, що право вибору відповідача належить позивачу, але в будь-якому випадку, суд першої інстанції мав би залучити в порядку , визначеному  ст. 48 КАС України  в якості відповідача (співвідповідача) орган поліції від імені якого складено постанову.
При цьому, зміст  статті 288 КУпАП  щодо можливості оскаржити постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення та доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про те, що належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не посадова особа.
За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав для зміни або скасування судового рішення.
Керуючись ст.ст.  311,  315,  316,  321,  322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.07.2021 залишити без змін.
                    Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова