УХВАЛА

25 листопада 2021 року 
м. Київ

Справа №  912/2518/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:  
Кібенко О.Р. – головуючий, Кондратова І.Д., Стратієнко Л.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.12.2020
та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.07.2021
у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 
до  Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВК"
про зобов`язання вилучити (вивезти) майно,
ВСТАНОВИВ:
1.          12.10.2021 Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.12.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.07.2021.
2.          Верховний Суд ухвалою від 01.11.2021 витребував матеріали справи №912/2518/20 та відклав розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті касаційного провадження, повернення без розгляду касаційної скарги або залишення касаційної скарги без руху до надходження до суду матеріалів справи.
3.          22.11.2021 до Верховного Суду надійшли матеріали справи №912/2518/20.
4.          Перевіривши матеріали справи та касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху з огляду на таке.
5.          Частиною 2 ст.292  Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК) передбачено, що якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, передбачених ст.290 цього Кодексу, то така скарга залишається без руху.
6.          Відповідно до п.5 ч.2 ст.290 ГПК у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) ст.287 цього Кодексу підстави (підстав).
7.          Відповідно до ч.2 ст.287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 ч.1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 ст.310 цього Кодексу.
8.          У разі подання касаційної скарги на підставі п.1 ч.2 ст.287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абз.2 п.5 ч.2 ст.290 цього Кодексу).
9.          У цьому випадку необхідно чітко вказати: 
норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; 
навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;
навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;
обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.
10.          У разі подання касаційної скарги на підставі п.2 ч.2 ст.287 ГПК в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абз.3 п.5 ч.2 ст.290 цього Кодексу). Cкаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.
11.          Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого п.3 ч.2 ст.287 ГПК, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає непогодження із ним.
12.          Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі п.4 ч.2 ст.287 ГПК, необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами 1, 3 ст.310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.
13.          При цьому, необхідно враховувати, що за змістом п.1 ч.3 ст.310 ГПК відкриття касаційного провадження через не дослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч.2 ст.287 цього Кодексу.
14.          Отже системний аналіз наведених положень ГПК дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 ч.1 ст.287 ГПК, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (підпункти) ч.2 ст.287 ГПК як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
15.          Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) ст.287 ГПК, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.
16.          При цьому, обґрунтовуючи подібність правовідносин, як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1– 3 ч.2 ст.287 ГПК, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями.
17.          Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п.32 постанови від 27.03.2018 №910/17999/16; п.38 постанови від 25.04.2018 №925/3/17, п.40 постанови від 16.05.2018 №910/24257/16).
18.          У касаційній скарзі скаржник посилається на п.3 ч.2 ст.287 ГПК як на підставу касаційного оскарження, однак належно не зазначає норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає непогодження із ним. 
19.          Також скаржник зазначає, що суд першої інстанції не врахував відповідних обставин справи та, як наслідок, не застосував для вирішення спору вимоги статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України та не врахував висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 14.01.2020  (2002).
20.          При цьому скаржник не посилається на відповідну підставу, передбачену ч.2 ст.287 ГПК (зокрема на п.1 ч.2 ст.287 ГПК), не зазначає точну дату прийняття постанови Верховного Суду (Верховного Суду України) та номер справи, у якій викладено відповідний висновок, а також не обґрунтовує подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свої висновки.
21.          Частиною 1 ст.288 ГПК визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
22.          Постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 08.07.2021, повний текст складено та підписано 15.07.2021, а отже останнім днем касаційного оскарження вказаної постанови було 04.08.2021. Проте, касаційна скарга подана скаржником 12.10.2021, тобто після закінчення строку на касаційне оскарження, з клопотанням про поновлення цього строку.
23.          Частиною 2 ст.288 ГПК передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
24.          Відповідно до ч.4 ст.290 ГПК до касаційної скарги додаються, зокрема, докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, за наявності.
25.          В касаційній скарзі скаржник зазначає, що оскаржувана постанова отримана ним 22.09.2021, а тому касаційна скарга подана в строк, передбачений ч.2 ст.288 ГПК, що є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження. На   підтвердження додано засвідчену копію супровідного листа суду про надсилання оскаржуваної постанови із відбитком штампу Військової частини НОМЕР_1 про її отримання.
26.          Втім, Верховний Суд зазначає, що додана копія супровідного листа суду про надсилання оскаржуваної постанови з таким відбитком штампу не можуть вважатися належним і допустимим доказом дня вручення постанови, оскільки відповідні вхідні штампи проставляються власне скаржником, який має процесуальний інтерес у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. Верховний Суд звертає увагу на те, що копія супровідного листа суду про надсилання оскаржуваної постанови на адресу скаржника також містить резолюцію до виконання, датовану 21.09.2021, що не відповідає твердженню останнього про отримання ним постанови 22.09.2021. 
27.          Будь-яких інших належних та допустимих доказів отримання повного тексту оскаржуваної постанови суду 22.09.2021 скаржник не надав, а матеріали справи не містять, що унеможливлює перевірку судом обставин дотримання скаржником положень ст.288 ГПК, у зв`язку з чим відповідне клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження може бути розглянуте після надання належного обґрунтування підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів.
28.          Разом з тим, колегія суддів зазначає, що належними доказами отримання копії оскаржуваного судового рішення є копія поштового конверту, в якому скаржнику надійшла оскаржувана постанова, із зазначенням ідентифікатора поштових відправлень та інформація органу поштового зв`язку про дату отримання поштового відправлення.
29.          Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст.13 ГПК).
30.          Отже підстави, які зазначені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, визнаються неповажними, оскільки скаржник не довів обставин отримання ним копії оскаржуваної постанови 22.09.2021.
31.          Відповідно до ч.3  ст.292 ГПК касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст.288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
32.          Окрім цього, згідно з ст.291 ГПК особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.
33.          Верховний Суд зазначає, що до касаційної скарги не долучено доказів надсилання скаржником іншим учасникам справи копії цієї скарги і доданих до неї документів (описи вкладення до цінних листів та фіскальні чеки, що підтверджують направлення копії касаційної скарги учасникам справи).
34.          Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ГПК учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно форми та змісту подання касаційної скарги.
35.          Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху.
Керуючись статтями   174, 234, 235, 287, 288, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
1.          Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.12.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.07.2021 у справі №912/2518/20 залишити без руху.
2.          Надати Військовій частині НОМЕР_1 строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.
3.          Роз`яснити Військовій частині НОМЕР_1 , що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скаргу буде повернуто скаржнику або у відкритті касаційного провадження буде відмовлено на підставі положень п.4 ч.1 ст.293 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий   суддя                                                            О. Кібенко

Судді                                                                                          І. Кондратова

                                                                                          Л. Стратієнко