10.11.21
22-ц/812/1713/21
Провадження 22- ц /812/1713/21

 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого судді –Бондаренко Т.З.,
суддів - Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,
із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,
за участю: позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №471/970/18 за апеляційною  скаргою 
ОСОБА_1 
на рішення Братського районного суду м.Миколаєва від 16 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Гукової І.Б., в приміщенні того ж суду, за позовом 
ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Агрофірма "Вікторія" про розірвання  договору оренди землі,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства "Агрофірма "Вікторія" про розірвання  договору оренди землі.
Позивачка зазначала, що 25 вересня 2013 року між відповідачем та ОСОБА_3 було укладеного договори оренди належних останньому земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір укладено терміном на 49 років. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадкоємцем після його смерті є позивач, яка отримавши спадщину, звернулася до орендаря із заявою, в якій зазначила, що не бажає продовження договірних відносин та просить повернути їй земельну ділянку. Однак відповідач в добровільному порядку повертати земельні ділянки не бажає. Крім цього, відповідачем систематично не сплачується орендна плата за користування землею. Відповідачу було відомо про зміну власника землі, однак свій обов`язок щодо належного виконання умов договору, як то оранки городів, сплату орендної плати на умовах, передбачених договором, відповідач належним чином не виконує. Зазначені обставини є підставою для розірвання договорів оренди.
Враховуючи викладене, позивачка просила розірвати договори оренди земельних ділянок площею 0,7180 га та 9,8980 га, розташованих на території Костуватської сільської ради Братського району Миколаївської області укладених між ОСОБА_3 та ПП «Агрофірма «Вікторія» та зобов`язати повернути дані земельні ділянки.
Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що позивач набула право власності на земельні ділянки 26 вересня 2017 року, а тому саме з цього часу виникло у позивачки право вимагати сплати орендної плати. Про зміну власника позивачка повідомила орендаря 02 липня 2018 року листом, який було повернуто, а до суду з позовом звернулася 09 листопада 2018 року, таким чином строк сплати орендної плати за землю на момент звернення не настав. Крім того районний суд зазначав про те, що на момент укладання договору оренди орендодавець ОСОБА_3 заборгував перед відповідачем 8488 грн. 50 коп., а в подальшому здійснювалися системні платежі щодо сплати орендної плати та в результаті станом на день смерті орендарем здійснено оплату орендної плати в сумі 41198 грн. 75 коп., тобто з передплатою. 
Не погоджуючись з рішенням суду позивачка подала апеляційну скаргу в якій зазначила про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем не надано розрахунок нарахованої орендної плати за кожний рік з урахуванням індексації, коли переглядалася орендна плата, коли здійснювалася грошова оцінка землі та з зазначенням сплаченого податку. В апеляційній скарзі вказується, що орендна плата сплачувалась не в повному обсязі та не в встановлені строки, що є істотним порушенням умов договору оренди. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступного.
Згідно ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.
25 вересня 2013 року між ОСОБА_3 та ПП «Агрофірма «Вікторія» було укладено договори оренди земельних ділянок площею 0,718 га та 9,898 га. Термін дії договору становить 49 років (п. 8 Договору).
Відповідно до п.п. 9, 11, 12 Договору орендна плата виплачується в строк до 01 грудня поточного року в грошовій формі та становить 150 грн. та 8000 грн. За договором оренди більшої земельної ділянки можлива передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати.
Пунктом 40 Договорів передбачено, що перехід права власності на земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.
09 грудня 2013 року договори оренди було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
26 вересня 2017 року ОСОБА_1 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані земельні ділянки.
02 липня 2018 року ОСОБА_1 надіслала на адресу орендаря лист, в якому повідомила про зміну власника земельних ділянок та про намір розірвати договір оренди землі від 25 вересня 2013 року. Лист було повернуто адресату з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».
26 лютого 2020 року позивачем знову було направлено лист-повідомлення ПП «Агрофірма «Вікторія» про зміну орендаря земельних ділянок.
Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.
Відповідно до положень статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Згідно з частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Відповідно до ст. 33 вказаного Закону, договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1Земельного кодексу України.
Позивачка як на одну з підстав заявлених позовних вимог посилалася на те, що відповідачем систематично не виконуються умови договору щодо сплати орендної плати.
На спростування вказаних доводів та підтвердження виконання умов договору відповідачем надано до суду письмову Інформацію щодо нарахування орендної плати ОСОБА_3 з якої як вірно зазначив районний суд, вбачається, що щорічні платежі здійснювалися і на момент смерті спадкодавця переплата на користь останнього становила 33169 грн. 25 коп. 
Отримання вказаних грошей орендодавцем та частково позивачкою, як спадкоємицею, підтверджується видатковими касовими ордерами, копії яких надані до суду апеляційної інстанції, дані яких зведені в таблицю (збільшену) (т.2 а.с.3-62), відомостями (т.1 а.с. 184-185), а також власними поясненнями позивачки в судовому засіданні суду першої інстанції.
За життя орендодавець ОСОБА_3 не оспорював факту отримання грошей в рахунок орендної плати та отримання ним частини орендної плати в натуральній формі.
Відповідно до пунктів 9 Договорів оренди землі від 25 вересня 2013 року земельних ділянок за кадастровими номерами №4821481700:01:000:0097 та № 4821481700:03:000:0164, орендна плата відповідно встановлена в розмірі 150 грн. та 8000 грн., тобто всього за двома договорами 8150 грн. 
Пунктом 13 Договорів оренди землі встановлено, що розмір орендної плати переглядається в разі зміни коефіцієнтів індексації. 
Так, із наданої відповідачем Інформації щодо нарахування орендної плати індекси інфляції за 2011-2021 роки визначені згідно з статистичними даними у відповідній таблиці та становлять за 2013 рік – 99,8; за 2014 рік -100,5; за 2015 рік –124,9; за 2016 рік – 143,3 рік та за 2017 рік -112,4 (т.2 а.с.63-65). 
Розрахунок орендної плати наведений відповідачем в цьому же інформаційному листі, з урахуванням платежів здійснених до укладення спірних договорів (т.2 а.с.64). Свій розрахунок також надано представником позивачки, в якому не відображено платежі здійснені за 2016 рік та безпідставно виокремлено 3000 грн. як такі, що мали бути сплачені на поховання, тоді як в платіжних документах такий платіж відсутній, і закон не пов`язує підстави розірвання договору оренди з несплатою саме такого платежу (т.2 а.с.74-75).
Проте, колегія суддів виходить з наступного. 
Враховуючи, що договори оренди укладені в 25 вересня 2013 року, орендна плата за неповний рік становитиме 8150 грн. х 99,8 = 8133,70: 12(місяців за рік)= 677,80 : 30 (днів у місяці) + 22,59 х 6 (днів вересня) = 135, 54 грн. становитиме орендна плата за 6 днів вересня 2013 року. Орендна плата за жовтень, листопад, грудень 2013 року становитиме 2033, 40 грн. (677, 80 х3). Загалом орендна плата за 2013 рік дорівнює - 2168, 94 грн., а фактично сплачено - 5900 грн.
За 2014 рік до сплати належить 8190 грн.75 коп. (8150 х 100,5), фактично сплачено – 10501 грн. 50 коп. 
За 2015 рік до сплати належить 10230 грн. 24 коп. (8190,75х124,9), фактично сплачено – 27888 грн. 75 коп., переплата становить в сумі 17658 грн. 51 коп. 
За 2016 рік сплаті підлягала сума 14659 грн. 93 коп.(10230, 24 х143,3), в даному році орендодавець помер, кошти в сумі 10850 грн. сплачено членам сім`ї, позивачка не повідомила про прийняття спадщини.
За 2017 рік до сплати підлягало 16477 грн. 76 коп. (14659,93 х 112,4), фактично сплачено - 12086 грн., які отримала особисто позивачка до отримання нею свідоцтва про спадкування, про що вона підтвердила в судовому засіданні і таке зафіксовано його технічним записом, та відповідними відомостями про виплати (т.1 а.с.184-185). 
Таким чином, враховуючи, що в 2015 році орендарем, на прохання орендодавця ОСОБА_3 в зв`язку з хворобою його сина, була виплачена сума орендної плати, яка значно перевищувала суму встановленої договором орендної плати, а саме орендодавцю сплачено на 17658 грн. 51 коп. більше, то вказана сума орендарем правомірно включена в розрахунок за наступні роки, тобто 2016, 2017 в тому числі. Тому, відсутні підстави вважати наявність заборгованості у відповідача по орендній платі. 
За вказаних обставин, висновок районного суду щодо відсутності систематичного (два і більше разів) невиконання умов договору щодо сплати орендної плати, а тому і відсутність підстав для розірвання спірних договорів оренди землі є обґрунтованими.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Проте позивачем не надано належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів на підтвердження своїх тверджень щодо систематичної несплати орендної плати, через що відсутні підстави вважати, що права позивачки порушені та потребують судового захисту відповідно до вимог 32 Закону України «Про оренду землі».
Відповідно до положень ст.367 ЦПК України, апеляційний суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Так, посилання в апеляційній скарзі на те, що розмір орендної плати має бути визначений з урахуванням індексації не спростовує висновки суду, оскільки в даній постанові розрахунки наведені саме з урахуванням індексу інфляції, та зазначено про обґрунтованість висновків районного суду. 
В апеляційній скарзі апелянт фактично погоджуючись з висновком суду щодо визначення періоду несплати орендної плати з часу набуття позивачем права власності по дату подання позову до суду, натомість, як зазначає апелянт, суд не врахував, що під час слухання справи, розгляд якої почався у 2018 році та закінчився у 2021 році - відповідач лише у грудні 2020 року здійснив платежі щодо погашення заборгованості. Однак, період розрахунків за 2018-2021 роки, районний суд правомірно не прийняв до уваги, оскільки таке виходить за межі позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги щодо ненадання відповідачем відповідного розрахунку орендної плати та первинних документів, що, на думку апелянта ставить під сумнів висновок суду про відсутність систематичного порушення умов договору також підлягає відхиленню. Так, представником відповідача до суду апеляційної інстанції були надані як оригінали первинних документів так і їх копії.
Посилання позивачки на офіційні данні щодо її доходів, також не можуть бути спростовними для наведених висновків суду, оскільки таке не є предметом спору у даній справі.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
За такого, оскаржуване рішення районного суду, як таке що відповідає вимогам норм матеріального права та вимогам п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України щодо принципу справедливості, добросовісності та розумності, а також вимогам процесуального права, слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

        П О С Т А Н О В И В:

         Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту, 15 листопада 2021 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

        Т.В.Крамаренко

        В.І.Темнікова