ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" грудня 2021 р.                                                         Справа №921/76/21
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Гриців В.М. (головуючий), Зварич О.В., Матущак О.І.
секретар судового засідання Чудяк Х.В.
представники сторін – не з`явилися, 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду Тернопільської області від 18 травня 2021 року у справі №921/76/21 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" до Приватного підприємства "Бізнес Гарант Плюс" про стягнення 395 715,72 грн страхового відшкодування в порядку регресу 
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" звернулося з позовом до Приватного підприємства "Бізнес Гарант Плюс", про стягнення 395 715,72 грн страхового відшкодування в порядку регресу.
Господарський суд Тернопільської області рішенням від 18 травня 2021 року у справі №921/76/21 в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" відмовив. 
Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 38 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних засобів”, ст. 653, 654 ЦК України, ст.ст. 162, 174, 176 ГПК України.
Просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 18 травня 2021 року у справі №921/76/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 справу №921/76/21 було передано на розгляд колегії суддів: Гриців В.М. (головуючий суддя), Зварич О.В., Матущак О.І.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.06.2021 залишено без руху апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду Тернопільської області від 18 травня 2021 року у справі №921/76/21. Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" усунути недоліки апеляційної скарги та не пізніше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення без руху апеляційної скарги: надати докази сплати 8903,61 грн судового збору та докази надсилання копії скарги Приватному підприємству "Бізнес Гарант Плюс".
Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 26 липня 2021 року поновив Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Тернопільської області від 18 травня 2021 року у справі №921/76/21; відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду Тернопільської області від 18 травня 2021 року у справі №921/76/21; зупинив дію рішення Господарського суду Тернопільської області від 18 травня 2021 року у справі №921/76/21 до завершення апеляційного провадження; витребував матеріали справи.
Матеріали справи №921/76/21 надійшли на вимогу суду 16 серпня 2021 року (1 том) та 16 вересня 2021 року (2 том).
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.09.2021 призначено розгляд справи на 05.10.2021. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.10.2021 відкладено розгляд справи на 26.10.2021. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 відкладено розгляд справи на 23.11.2021.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Західний апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи і вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні з огляду на таке.
11 липня 2019 року між Приватним підприємством "Бізнес Гарант Плюс" та ПАТ "HACK "ОРАНТА" укладений договір (поліс) АО 5743367, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності власників (водіїв) наземного транспортного засобу "Dacia Logan" д.н.з. НОМЕР_1 .
Відповідно до п.2 полісу АО 5743367 страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).
Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000,00 грн, тоді як за шкоду, заподіяну майну 100 000,00 грн (п.4 полісу АО 5743367).
11 грудня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Dacia Logan" д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автобуса "ПАЗ" д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
Відповідно до висновку №4/6-99/20 від 31.01.2020 Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, причиною вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, "з технічної точки зору є факт виїзду автомобіля "Dacia Logan" д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у заносі, на призначений для зустрічного руху бік дороги, водночас водій автобуса "ПАЗ 4234", з вказаних моментів виникнення небезпеки для руху, був позбавлений технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути зустрічного зіткнення".
Як стверджує позивач, під час скоєння даної ДТП ОСОБА_1 , перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком експерта №1710 від 02.01.2020 Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи, порушивши Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, пошкодив транспортний засіб "ПАЗ" д.р.н. НОМЕР_2 , внаслідок чого пасажири вищевказаного автобуса зазнали тілесних ушкоджень.
Зокрема, внаслідок зіткнення транспортних засобів "Dacia Logan" д.н.з. НОМЕР_1 та "ПАЗ" д.р.н. НОМЕР_2 , пасажири автобуса "ПАЗ" ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , отримали несумісні із життям тілесні ушкодження та померли.
Окрім того, через дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 11.12.2019 пошкоджено автобус "ПАЗ" д.р.н. НОМЕР_2 .
Відповідно до постанови про зупинення досудового розслідування Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 28.02.2020, за наслідками скоєння ДТП, яка мала місце 11.12.2019, розпочато кримінальне провадження №12019210000000371 від 11.12.2019 відносно ОСОБА_1 , однак на даний час досудове розслідування зупинено до встановлення місцезнаходження підозрюваного, оскільки громадянин ОСОБА_1 покинув приміщення лікарні на інвалідному візку, автомобілем перетнув Державний кордон в пункті пропуску "Грушів" в бік республіки Польща, на територію України не повертався та відсутній за місцем свого проживання, місце його перебування не встановлене.
У зв`язку з чим, позивач зазначив, що у нього немає можливості надати суду вирок суду або постанову про закриття кримінального провадження, адже перебування підозрюваного за межами України унеможливлює закриття вказаного кримінального провадження.
12.12.2019 до страховика звернувся власник пошкодженого автобуса "ПАЗ" д.р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_5 із заявою №399 про страхове відшкодування.
ПАТ "HACK "ОРАНТА", як страхувальником, на підставі страхового акту №ОЦВ-19-19-18849/1 від 06.03.2020 року, в межах договору страхування №АО 5743367 від 11.07.2019, сплачено власнику майна за пошкодження в ДТП транспортного засобу "ПАЗ" д.р.н. НОМЕР_2 страхове відшкодування в сумі 100 000,00 грн (Виплата 1).
25.08.2020 до страховика звернувся ОСОБА_6 із заявою №33 про виплату страхового відшкодування, а також 12.03.2020 до страховика звернувся ОСОБА_7 із заявою №96 про виплату страхового відшкодування, у зв`язку з смертю ОСОБА_4 , яка загинула внаслідок вищевказаної ДТП перебуваючи в той час в автобусі "ПАЗ" д.р.н. НОМЕР_2 в якості пасажира.
ПАТ "HACK "ОРАНТА" на підставі страхових актів №ОЦВЗ-20-19-23628/1 від 09.04.2020 та №ОЦВЗ-20-19-23628/2 від 26.08.2020, в межах договору страхування №АО 5743367 від 11.07.2019 виплачено ОСОБА_7 та ОСОБА_6 страхове відшкодування в сумі 195563,72 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №40544 від 27.08.2020 на суму 82700,00 грн та №19362 від 16.04.2020 на суму 112 863,72 грн (Виплата 2).
08.01.2020 до страховика звернувся ОСОБА_8 із заявою №19 про виплату страхового відшкодування у зв`язку з смертю ОСОБА_3 , яка загинула внаслідок вищевказаної ДТП, перебуваючи в той час в автобусі "ПАЗ" д.р.н. НОМЕР_2 в якості пасажира.
ПАТ "HACK "ОРАНТА" на підставі страхового акту №ОЦВЗ-20-19-20071/1 від 11.03.2020 та страхового акту №ОЦВЗ-20-19- 20071/2 від 21.07.2020, в межах договору страхування №АО 5743367 від 11.07.2019 сплачено ОСОБА_8 страхове відшкодування в сумі 100 152,00 грн (Виплата 3).
Судом першої інстанції вірно встановлено, що в матеріалах справи відсутні платіжні доручення (квитанції, тощо), які б засвідчували перерахування коштів страховою компанією безпосередньо власнику пошкодженого автобуса ОСОБА_5 , а також ОСОБА_8 у зв`язку з смертю ОСОБА_3 , яка загинула внаслідок вищевказаної ДТП. Вказані обставини підтверджені усними поясненнями представника позивача.
В той же час, як вбачається із долучених позивачем до позовної заяви документів, грошові кошти в сумі 100 000,00 грн та 100 152,00 грн були перераховані позивачем не безпосередньо ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , а за посередництва ПАТ "Державний ощадний банк" згідно умов договору №11/5-2/63 від 27.12.2018 про здійснення грошових переказів через внутрішньодержавну платіжну систему "Система термінових переказів "Швидка копійка", що підтверджується платіжним дорученням №12424 від 10.03.2020 та реєстром від 10.03.2020 №46, платіжним дорученням №15698 від 31.03.2020 та реєстром від 31.03.2020 №61, платіжним дорученням №34725 від 22.07.2020 та реєстром від 22.07.2020 №133.
Відповідно до витяга з відповіді Національної Поліції України, копію якого долучено до матеріалів справи, власником автомобіля "Dacia Logan" д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_9 , який згідно витяга з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснений на запит суду від 18.05.2021 за кодом 5703887400 станом на 18.05.2021, є засновником та керівником ПП "Бізнес Гарант Плюс".
Позивач зазначив, що оскільки інформація щодо складання протоколу за ст. 126 КУпАП відсутня, це дає підстави вважати, що ОСОБА_1 правомірно керував автомобілем "Dacia Logan" д.н.з. НОМЕР_1 , отже є особою відповідальність якої застрахована в розумінні ст. 1 п. 1.4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Оскільки позивач здійснив виплату потерпілим особам страхового відшкодування, а тому, відповідно до положень ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 1187 ЦК України отримав право вимоги до особи, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а саме: до Приватного підприємства "Бізнес Гарант Плюс".
Також ПАТ "НАСК "ОРАНТА" вживалися заходи щодо досудового врегулювання даного спору, зокрема 27.05.2020 ПАТ "НАСК "ОРАНТА" звернулась до відповідача з регресною вимогою (вих. №08-03-14/4962).
Оскільки домовленості щодо сплати відповідачем суми боргу не досягнуто, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно з абз. 1 ст. 9 Закону України "Про страхування" страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.
Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (абз. 16 ст. 9 Закону України "Про страхування").
Відповідно до преамбули Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", даний Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до ст. 6 вказаного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.
Виходячи з фактичних обставин даної справи у ній наявні деліктні відносини між потерпілими особами та відповідачем, які виникли із завдання шкоди внаслідок ДТП та договірні зобов`язання між відповідачем і позивачем, які виникли за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
У деліктному зобов`язанні боржником у межах суми страхового відшкодування виступає страховик, який хоч і не завдав шкоди безпосередньо, однак за змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є зобов`язаним перед потерпілою особою, якій за завдавача шкоди повинен виплатити страхове відшкодування. Після виплати деліктне зобов`язання припиняється.
І лише за умов, передбачених у ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Так, за змістом ст. 38.1 зазначеного Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, у таких випадках:
а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;
в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);
г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;
ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;
д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування).
Позивач, як страховик, пред`явив свою вимогу в порядку регресу до відповідача, як страхувальника, з підстав наведених у п.п. а п.1 ст. 38.1 Закону, а саме: вважаючи, що ДТП є безпосереднім наслідком керування транспортним засобом водієм, яким надавались послуги таксі та який є працівником ПП "Бізнес Гарант Плюс", у стані алкогольного сп`яніння.
Так, як стверджує позивач, під час скоєння 11.12.2019 ДТП, водій автомобіля "Dacia Logan" д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ПП "Бізнес Гарант Плюс", ОСОБА_1 , перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, порушивши Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, пошкодив транспортний засіб "ПАЗ" д.р.н. НОМЕР_2 , внаслідок чого пасажири вищевказаного автобуса зазнали тілесних ушкоджень.
В матеріалах справи відсутнє судове рішення, яким громадянина ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності (адміністративної чи кримінальної) за скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
В той же час, відповідно до постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі від 16.07.2018 у справі №910/20412/16 для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, в першу чергу необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії, відтак цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.
Відсутність в матеріалах справи судового рішення, яким особу притягнуто до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки в силу приписів ст. 35 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) таке рішення є обов`язковим для суду, проте не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди.
Отже, враховуючи правову позицію Верховного Суду згідно постанови від 16.07.2018 у справі №910/20412/16, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в рамках розгляду даного спору та при наявності відповідних документальних доказів, суд вправі самостійно встановити наявність/ відсутність вини в діях водія ОСОБА_1 .
Так, як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем "Dacia Logan" д.н.з. НОМЕР_1 , під час ДТП 11.12.2019, Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" подано висновок експерта №1710 від 02.01.2020 Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи, згідно якого при газохроматографічному дослідженні взірця крові громадянина ОСОБА_1 , 1996 року народження, відібраної 11.12.2019 о 12 год. 20 хв. в приймальному відділенні КНП "ТМКЛШД" знайдено етиловий спирт в кількості - 2,62 % (проміллє), метилового, пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено. Враховуючи швидкість зниження концентрації алкоголю в крові живих осіб у зв`язку з окисленням, виведення його тощо, можна припустити, що на момент ДТП 11.12.2019 біля 12 год. 00 хв., концентрація етилового спирту в крові громадянина ОСОБА_1 могла становити приблизно - 2,67 % (проміллє), що за функціональною оцінкою концентрації алкоголю в крові може відповідати показникам сильного алкогольного сп`яніння.
Разом з тим, відповідно до витяга з відповіді Національної Поліції України, копію якого позивачем долучено до матеріалів справи, як доказ того, що власником автомобіля "Dacia Logan" д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_9 , щодо першого учасника ДТП міститься інформація про ОСОБА_1 , зокрема про те, що він є індивідуальним власником, який має право керування транспортним засобом, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а також про стан його сп`яніння до 0,2 проміллє - тверезий.
Наведене вище, за відсутності преюдиційного доказу вини особи, зокрема рішення суду про притягнення до адміністративної (чи кримінальної) відповідальності ОСОБА_1 , у завданні шкоди, суд першої інстанції був позбавлений можливості самостійно встановити обставини щодо порушень громадянином ОСОБА_1 Правил дорожнього руху та керуванні ним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, що призвело до ДТП, оскільки подані Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" докази є суперечливими.
Отже, як уже зазначалось вище, ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає наявність у страховика права на пред`явлення регресного позову за наявності однієї з умов, що вказані у підпунктах 38.1.1. - 38.1.5. пункту 38.1. цієї статті.
При цьому, наведений у підпунктах 38.1.1. - 38.1.5. пункту 38.1. статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" перелік умов виникнення у страховика права на подання регресного позову до суду є вичерпним.
Подані позивачем докази на підтвердження обставини в якості підстав заявлених вимог, що підпадають під умови вміщені у підпунктах 38.1.1. - 38.1.5. пункту 38.1. статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зокрема керування водієм транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, є суперечливими та не доводять наявність у ПАТ "НАСК "ОРАНТА" права на пред`явлення регресного позову.
За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
За загальними правилом, закріпленим у ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.
Тобто, приписами ч. 2 статті 1187 ЦК України встановлено особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, -таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України.
Статтею 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.
При цьому, для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, в першу чергу необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії, відтак цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.
Так, як вбачається із матеріалів справи, зокрема із витягу з відповіді Національної Поліції України, копію якого долучено до матеріалів справи, власником автомобіля "Dacia Logan" д.н.з. НОМЕР_1 , за участі якого мала місце дорожньо-транспортна пригода 11.12.2019 є ОСОБА_9 .
Окрім того, до матеріалів справи долучено копію Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 11.07.2019, із якого також вбачається, що власником автомобіля "Dacia Logan" д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_9 
18.07.2019 між ОСОБА_9 , як орендодавцем, та ПП "Бізнес Гарант Плюс", як орендарем, від імені якого діє Амбіцька А.С. на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чолан Г.Д. 12.12.2016 за реєстровим номером 2801, укладено договір оренди автомобілів, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове платне користування належні орендодавцю автомобілі, всього 4 транспортних засоби, в тому числі і автомобіль "Dacia Logan", випуску 2010 року, д.н.з. НОМЕР_1 .
Даний договір оренди 18.07.2019 посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чолан Г.Д. та зареєстровано в реєстрі за №1580.
Право використання ПП "Бізнес Гарант Плюс" автомобіля "Dacia Logan" д.н.з. НОМЕР_1 , підтверджується і наявною у матеріалах справи копією тимчасового реєстраційного талону НОМЕР_4 від 19.07.2019, виданого ТСЦ 6141 для ПП "Бізнес Гарант Плюс", в котрому чітко зазначено, що ПП "Бізнес Гарант Плюс" не є власником автомобіля "Dacia Logan" д.н.з. НОМЕР_1 .
Тимчасовий реєстраційний талон ХХТ №029559 від 19.07.2019 дійсний до 18.07.2029.
В той же час, заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначив, що в день вчинення дорожньо-транспортної пригоди 11.12.2019 автомобіль "Dacia Logan", д.н.з. НОМЕР_1 не працював для потреб ПП "Бізнес Гарант Плюс", за кермом вказаного автомобіля 11.12.2019 не перебував працівник ПП "Бізнес Гарант Плюс", а також даним автомобілем не здійснювалися ані службові поїздки по роботі, ані не надавались послуги таксі, оскільки на виконання умов пункту 12 Договору оренди автомобілів від 18.07.2019, відповідно до акта приймання передачі автомобіля від 07.12.2019, орендар - ПП "Бізнес Гарант Плюс", від імені якого діє Амбіцька Анна Сергіївна на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чолан Г.Д. 12.12.2016 за реєстровим номером 2801, повернув, а орендодавець ОСОБА_9 , прийняв з тимчасового платного користування належний орендодавцю автомобіль "Dacia Logan", випуску 2010 року, д.н.з. НОМЕР_1 .
Згаданий вище акт приймання передачі автомобіля від 07.12.2019, окрім іншого, був предметом перевірки ПП "Бізнес Гарант Плюс" Державною службою України з безпеки на транспорті Придністровського міжрегіонального управління "Укртрансбезпеки" щодо розслідування обставин та причин дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 11.12.2019 на автодорозі обхід міста Тернопіль за участі автомобіля "Dacia Logan", д.н.з. НОМЕР_1 і автобуса ПАЗ 33204, д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується відповідним Актом розслідування від 17.12.2019 (разом із додатками).
При цьому, у згаданому вище Акті технічного розслідування обставин та причин дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 11.12.2019 Державною службою України з безпеки на транспорті Придністровського міжрегіонального управління "Укртрансбезпеки" від 17.12.2019, будь-яких зауважень щодо достовірності акта приймання-передачі автомобіля від 07.12.2019 контролюючим органом не зазначено.
Окрім того, в процесі розгляду даної справи сторонами будь-яких доказів, які б свідчили про підроблення акта приймання-передачі автомобіля від 07.12.2019 чи не відповідності останнього вимогам законодавства до матеріалів справи не долучено.
У зв`язку з чим, суд першої інстанції обґрунтовано визнав поданий відповідачем акт приймання передачі автомобіля від 07.12.2019 належним доказом, який підтверджує обставини щодо передачі автомобіля "Dacia Logan", д.н.з. НОМЕР_1 зі службового використання ПП "Бізнес Гарант Плюс" його володільцю ОСОБА_9 .
Отже з матеріалів справи вбачається, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди (11.12.2019) автомобіль "Dacia Logan", д.н.з. . НОМЕР_1 не перебував у користуванні ПП "Бізнес Гарант Плюс", що підтверджується актом приймання-передачі автомобіля від 07.12.2019.
Також позивачем до матеріалів справи не долучено доказів того, що водій автомобіля "Dacia Logan", д.н.з. . НОМЕР_1 ОСОБА_1 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди (11.12.2019) був працівником ПП "Бізнес Гарант Плюс" та ним надавались послуги таксі.
Разом з тим, позивач на обґрунтування своїх вимог, посилається на те, що оскільки інформація щодо складання протоколу за ст.126 КУпАП (Керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами), а також інформація щодо подання ПП "Бізнес Гарант Плюс" заяви до правоохоронних органів за ст.289 Кримінального кодексу України (Незаконне заволодіння транспортним засобом) за фактом керування ОСОБА_1 автомобілем "Dacia Logan" д.н.з. НОМЕР_1 відсутня, відповідно, є підстави вважати що ОСОБА_1 при скоєнні ДТП мав при собі документи визначені п.2.1 Правил дорожнього руху, тобто правомірно керував автомобілем "Dacia Logan" д.н.з. НОМЕР_1 .
У свою чергу, ПП "Бізнес Гарант Плюс" у письмовому відзиві на позовну заяву, вказало, що після передачі автомобіля "Dacia Logan" д.н.з. НОМЕР_1 (07.12.2019) зі службового використання ОСОБА_9 , останній, перебуваючи уже у статусі фізичної особи - володільця відносно вказаного автомобіля, добровільно 10.12.2019 передав автомобіль "Dacia Logan" д.н.з. НОМЕР_1 знайомому ОСОБА_1 у його використання з метою приватної поїздки. При цьому, відповідач наполягає, що користування ОСОБА_1 автомобілем "Dacia Logan" д.н.з. НОМЕР_1 було неправомірним.
З цього приводу, судом першої інстанції встановлено, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди (11.12.2019) автомобіль "Dacia Logan", д.н.з. НОМЕР_1 не перебував у користуванні ПП "Бізнес Гарант Плюс", не здійснювались службові поїздки та не надавались послуги таксі, а правовідносини щодо використання даного автомобіля (правомірного/неправомірного) виникли між власником автомобіля "Dacia Logan", д.н.з. НОМЕР_1 та фізичною особою ОСОБА_1 , відповідно дана обставина судом не досліджувалася, оскільки не стосується предмета спору.
Щодо зазначення у Акті технічного розслідування обставин та причин дорожньо транспортної пригоди, що сталась 11.12.2019 Державною службою України з безпеки на транспорті Придністровського міжрегіонального управління "Укртрансбезпеки" від 17.12.2019: "водій автомобіля таксі "Dacia Logan", д.н.з. НОМЕР_1 , суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що таке трактування є наслідком того, що ПП "Бізнес Гарант Плюс" з 29.11.2017 має діючу ліцензію на внутрішні перевезення пасажирів на таксі та станом на дату ДТП за участі автомобіля "Dacia Logan", д.н.з. НОМЕР_1 останній не був вилучений з бази таксі та знаходився під ліцензією.
Обгрунтовано не були взяті судом першої інстанції до уваги пояснення ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", щодо того, що при передачі відповідачем як орендарем згідно укладеного договору оренди автомобілів від 18.07.2019, орендодавцеві ОСОБА_9 автомобіля "Dacia Logan", д.н.з. НОМЕР_1 , згідно укладеного між сторонами акта прийому-передачі від 07.12.2019, сторони мали б керуватись умовами договору оренди автомобілів від 18.07.2019 та встановленими нормами чинного законодавства (ст.ст. 651-654 ЦК України) та укласти між собою нотаріально посвідчену додаткову угоду до договору оренди автомобілів від 18.07.2019, у зв`язку зі зміною істотних умов договору, у якій було б вказано детальний перелік (кількість) переданих в оренду автомобілів та загальна сума оренди автомобілів, оскільки договір - це домовленість двох (і більше) сторін, яка характеризується їх вільним волевиявленням шляхом узгодження умов подальшої співпраці таких сторін, а також наслідків невиконання своїх зобов`язань в рамках такої співпраці, відповідно ніхто, в тому числі і суд, не має права на втручання в договірні правовідносини сторін та диктування певних/додаткових умов.
Не заслуговують на увагу і твердження позивача про те, що якщо відповідач мав намір внести зміни у договір оренди автомобілів та передати автомобіль "Dacia Logan", д.н.з. НОМЕР_1 власнику, то тоді керівник ПП "Бізнес Гарант Плюс" мав винести окреме розпорядження (наказ) по підприємству та визначити уповноважену особу на укладання та підписання від імені підприємства додаткової угоди до договору оренди автомобілів та акту прийому передачі автомобіля та вирішити інші питання, так як питання документообігу ПП "Бізнес Гарант Плюс" стосується його внутрішньої організації керівництвом та жодним чином не відноситься до предмету спору у даній справі.
Частиною першою статті 41 ГПК України передбачено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи. За змістом статті 45 ГПК України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
За змістом ст.48 ГПК України, належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.
З аналізу наведеної статті вбачається, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача (співвідповідача) у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним.
З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.
За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ГПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Позивач не скористався своїм правом на подання заяви про заміну неналежного відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача. Між тим, суд не вправі з власної ініціативи замінювати неналежного відповідача, або залучати до участі у справі співвідповідача, оскільки для цього необхідна подання вмотивованої заяви позивача у порядку та строки, передбачені ГПК.
Таким чином, враховуючи, що ПП "Бізнес Гарант Плюс" не є власником, а також з 07.12.2019 не є користувачем транспортного засобу "Dacia Logan", д.н.з. НОМЕР_1 , на якому 11.12.2019 було скоєно дорожньо-транспортну пригоду, відповідно не повинно відповідати за пред`явленим позовом про стягнення грошових коштів, оскільки не порушувало прав, свобод чи інтересів позивача у даній справі.
Більше того, сам позивач у позовній заяві зазначає про те, що після укладення договору №АО 5743367 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, саме від власника автомобіля "Dacia Logan" д.н.з. НОМЕР_1 , тобто ОСОБА_9 до ПАТ "HACK "ОРАНТА" перейшов обов`язок у випадку настання ДТП спричиненого за участю забезпеченого транспортного засобу, відшкодувати завдану ним шкоду потерпілій особі у межах встановленого ліміту відповідальності.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції обґрунтовано констатував, що ПП "Бізнес Гарант Плюс" є неналежним відповідачем у даній справі.
Враховуючи вищезазначені обставини, оцінивши докази в сукупності та дослідивши норми чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
У відповідності до статті 7 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Дана норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.
У відповідності до статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.
Згідно п. 4 частини третьої статті 129 Конституції України та ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює доказ за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Що стосується твердження апелянта про те, що висновки суду не відповідають обставинам справ, то такі твердження не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому відхиляються апеляційним судом як безпідставні.
Посилання апелянта про те, що рішення суду першої інстанції винесене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, зокрема, ст. 38 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних засобів”, ст. 653, 654 ЦК України, ст.ст. 162, 174, 176 ГПК України, спростовуються матеріалами справи та викладеними вище обставинами.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Беручи до уваги викладені обставини справи і приписи закону суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 18 травня 2021 року у справі №921/76/21 ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу залишає без задоволення. 
Судовий збір, відповідно до ст.129 ГПК України, апеляційни суд покладає на апелянта.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 ГПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Рішення Господарського Тернопільської області від 18 травня 2021 року у справі №921/76/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття. 
Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.
Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року. 

Головуючий суддя                                                                                В.М. Гриців 
Суддя                                                                                            О.В. Зварич
Суддя                                                                                                     О.І. Матущак