ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року                                                                          Справа № 918/315/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Петухов М.Г. ,  суддя Мельник О.В. 

секретар судового засідання Шилан О.С. 

за участю представників сторін:
позивача - не з`явився
відповідача - Бабій В.В.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
на рішення Господарського суду Рівненської області від 26.08.2021 р.
ухвалене у м.Рівному, повний текст складено 06.09.2021 р. 
у справі № 918/315/21 (суддя Пашкевич І.О.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" 
про стягнення 121147365,88 грн.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Рівненської області від 26.08.2021 р. у справі № 918/315/21 задоволено частково позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про стягнення 121147365,88 грн. Відповідно до рішення підлягає стягненню Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" борг у сумі 106993587 грн. 24 коп., 3% річних в розмірі 3506193 грн. 10 коп., інфляційні втрати у сумі 7530731 грн. 71 коп., пеню у розмірі 1558426 грн. 92 коп. та 794500 грн. 00 коп. судового збору. Відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення 1558426,91 грн. пені. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач  Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі  1558426 грн. 92 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.
Позивач вважає, що рішення суду в частині зменшенням судом розміру пені,  прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема ст.233 Господарського кодексу України, ст.ст. 549-552,599,625 Цивільного кодексу України, та норм ст.ст.236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи.
Доводить, що суд може скористатися наданим йому процесуальним правом на зменшення неустойки (штрафу, пені) виключно за наявності значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків і тільки у разі наявності такого перевищення. При цьому з`ясувавши наявність «перевищення розміру неустойки перед розміром збитків» суд повинен ще встановити існування інших обставин, зокрема: «об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків».
Стверджує, що в даному випадку відповідачем не доведено складного фінансового стану, а тому положення ГПК України щодо обов`язку доказування не дотримано, адже відповідач не надав жодного доказу для того, щоб можна було зробити висновок про скрутний фінансовий стан відповідача.
Також зазначає, що  під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача. Окрім того, питання збитків взагалі не досліджувалося судом першої інстанції, що є обов`язковим для застосування ст.233 ГК України.
Таким чином, місцевий господарський суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а також визнав встановленими недоведені обставини, які мають значення для справи.
На підставі викладеного просить рішення Господарського суду Рівненської області від 26 серпня 2021 року у справі №918/315/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 1558426,91 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 1558426,91 грн. задоволити.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" надав суду  відзив на апеляційну скаргу НАК «Нафтогаз України», в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Доводить, що докази, які підтверджують скрутне матеріальне становище ТОВ «Рівнетеплоенерго», судом першої інстанції у справі № 918/315/21 досліджувалися у судових засіданнях, зокрема скрутне фінансове становище вбачається з звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2016 рік, яким підтверджуються збитки у розмірі 67302 тис. грн; звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2017 рік, яким підтверджуються збитки у розмірі 28612 тис. грн; звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2018 рік, яким підтверджуються збитки у розмірі 44939 тис. грн; звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2019 рік, яким підтверджуються збитки у розмірі 53225 тис. грн; звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2020 рік, яким підтверджуються збитки у розмірі 21408 тис. грн.
Вважає, що обов`язок доведення наявності збитків у позивача внаслідок порушення ТОВ «Рівнетеплоенерго» своїх зобов`язання за договором постачання природного газу          № 5155/1920-ТЕ-28 від 23.09.2019 р., покладається саме на НАК «Нафтогаз України», тоді як будь яких даних про збитки позивача суду не було надано.
Звертає увагу, що при вирішенні питання про зменшення неустойки порівнюється співвідношення розміру неустойки з розміром збитків, а не з розміром невиконаного зобов`язання.
Вказує на прибутковість НАК «Нафтогаз України», що вбачається зі звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2016 рік, яким підтверджується прибуток у розмірі 26528989 тис. грн, збиток же відсутній; звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2017 рік, яким підтверджується прибуток у розмірі 39330152 тис. грн, збиток же відсутній; звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2018 рік, яким підтверджується прибуток у розмірі 13613258 тис. грн, збиток же відсутній, звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2019 рік, яким підтверджується прибуток у розмірі 50658211 тис. грн, збиток же відсутній.
Просить врахувати викладені обставини і залишити без змін рішення Господарського суду Рівненської області від 26.08.2021 року у справі № 918/315/21 в частині відмови у стягнення з ТОВ «Рівнетеплоенерго» на користь НАК «Нафтогаз України» пені в розмірі 1558426,91 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні від 09.11.2021 р. заперечив проти доводів апеляційної скарги і просив рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 1558426,91 грн. залишити без змін.

Позивач не забезпечив явку представника у судове засідання, тоді як був повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи в установленому порядку, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с.41 у т.4/. Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка учасників справи, повідомлених в установленому порядку про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Визначальним з урахуванням наведених норм є можливість розгляду справи в даному судовому засіданні, а не явка в судове засідання представників сторін/учасників.
Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення відповідача/скаржника про час і місце розгляду справи, явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась та додаткові докази судом не витребовувались, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника відповідача/скаржника за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.
23 вересня 2019 року ПАТ "НАК" "Нафтогаз України" та ТОВ "Рівнетеплоенерго"  уклали договір № 5155/1920-ТЕ-28 постачання природного газу, за умовами якого (п.1.1.  договору) постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору /а.с.11-20 у т.1/.
Відповідно до п. 1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Згідно з п. 2.1. договору постачальник передає споживачу у жовтні 2019 - квітні 2020 замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 50644,564 (п`ятдесят мільйонів шістсот сорок чотири тисячі п`ятсот шістдесят чотири) куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис.куб.м): жовтень 2019 - 2272,622; листопад 2019 - 7 236, 060; грудень 2019 - 10 138, 055; січень 2020 - 11366, 870; лютий 2020 - 8 843, 216; березень 2020 - 8 436, 871; квітень 2020 - 2350,870.
У пункті 3.8. договору сторони погодили, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. В акті приймання-передачі природного газу, ціна на природний газ має відповідати ціні, зазначеній в Прейскуранті на відповідний період, також має бути врахований тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розділ 4 договору). Згідно п. 4.2. договору ціна за 1000 куб.м природного газу визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі прейскуранту.
Відповідно до п. 5.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду.
Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.
У пункті 11.1. договору сторони погодили, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2020 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками.
В подальшому 24.10.2019 р., 12.11.2019 р., 09.12.2019 р., 28.12.2019 р., 28.01.2020 р., 24.02.2020 р., 23.03.2020 р. та 23.04.2020 р. сторони договору уклали додаткові угоди №1-8 /а.с.21-29 у т. 1/. Вказаними додатковими угодами сторони вносили зміни до порядку та умов передачі природного газу, ціни природного газу, строків оплати. 
Додаткові угоди підписані повноважними представниками сторін та скріплені їх печатками.
Постачальник на виконання умов договору передав споживачу природний газ на загальну суму 210175317,13 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2019 р. на суму 3293922,90 грн., актом приймання-передачі від 30.11.2019 р. на суму 39567299,12 грн., актом приймання-передачі від 31.12.2019 р. на суму 39300901,69 грн., актом приймання-передачі від 31.01.2020 р. на суму 50911465,18 грн., актом приймання-передачі від 29.02.2020р. на суму 41360819,28 грн., актом приймання-передачі від 31.03.2020 р. на суму 26960970,66 грн., актом приймання-передачі від 30.04.2020 р. на суму 8779938,30 грн., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками постачальника та споживача без зауважень чи заперечень /а.с. 46-52 у     т. 1/.
ПАТ "НАК" "Нафтогаз України" доводить і судом встановлено, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 договору. 
Сума боргу відповідача перед позивачем на час звернення з позовом складає 106993587,24 грн.
Крім того, позивач доводить і судом на підставі виписок по рахунку позивача ПАТ АК «Нафтогаз України» /а.с.53-249 у т.1, т.2, а.с.1-113 у т.3/ та актів приймання-передачі природного газу /а.с.46-52 у т.1/ встановлено, що платежі за поставлений природний газ виконані відповідачем з порушенням строків, встановлених умовами п.5.1 договору, що відповідач не заперечує. Внаслідок несвоєчасного виконання грошових зобов`язань  позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3116853,83 грн.  пені, 3% річних в розмірі 3506193,10 грн. та 7530731,71 грн.  інфляційних втрат за порушення виконання грошового зобов`язання за період з листопада 2019 року по грудень 2020 року /а.с. 36-43 у т.1/.
Отже, на умовах договору № 5155/1920-ТЕ-28 /а.с.11-20 у т.1/ між сторонами відбулись правовідносини з поставки природного газу, які врегульовані нормами пар.1, 3, 5 глави 54 ЦК України, пар.3 глави 30 ГК України.
Відповідно до норм ст.275 ГК України, ст.714 ЦК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство зобов`язане надавати енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, іншій стороні (споживачеві, абоненту), яка зобов`язана оплатити прийняту енергію та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Згідно з ст. 11, 14 ЦК України, ч.1 ст.144 ГК України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, ст.193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, норми якої кореспондується зі ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідальність у вигляді пені визначена умовами п. 6.1 , 8.2 договору і вимога про стягнення пені відповідає таким умовам і нормам ст.ст.230-232 ГК України.
Оскільки несвоєчасне виконання грошового зобов`язання має місце, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про підставність вимог про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, відсотків річних та пені.
Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго", посилаючись на норми статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, просив суд першої інстанції зменшити суму належної до стягнення пені на 100%, про що подав суду клопотання /а.с.158-164 у т.3/. У клопотанні відповідач просив суд врахувати, що відповідач є об`єктом критичної інфраструктури та має стратегічне значення; майновий (збитковий) стан відповідача, тоді як стягнення пені без істотного зменшення у період фінансової кризи призведе до збитковості відповідача; заборгованість за природний газ, отриманий відповідачем від позивача виникла через несплату кінцевими споживачами; добросовісну поведінку відповідача та вжиті ним заходу до виконання зобов`язань; ТОВ "Рівнетеплоенерго" не могло впливати на розподіл коштів з рахунку із спеціальним режимом використання, нормативи відрахування з якого визначалось Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; майновий стан позивача, який не довів, що погіршення фінансового стану чи завдання йому збитків виникло саме у зв`язку з невиконанням відповідачем договору; відповідач має заборгованість за оренду котелень та теплопунктів та за оренду об`єкта централізованого теплопостачання - цілісного майнового комплексу Комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради в сумі 11 188 257,96 грн за 2020 рік; у зв`язку з несвоєчасною виплатою державою пільг і житлових субсидій виник борг державного бюджету перед ТОВ "Рівнетеплоенерго"; при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.
Суд першої інстанції оцінив надані сторонами докази та з огляду на відсутність підстав для висновку про те, що порушення відповідачем зобов`язання за договором мало наслідком значні збитки для позивача, дійшов висновку про наявність підстав для часткового зменшення розміру належних до сплати пені - на 50 %, тобто до 1558426 грн. 92 коп., що за обставин цієї справи не призводить до нівелювання значення неустойки як відповідальності за порушення виконання зобов`язання. 
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру пені на 50 %.
Так, відповідно до ч.1 статті 233 ГК України суд має право зменшити розмір штрафних санкцій; при цьому необхідно брати до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.
При цьому зменшення розміру належної до стягнення неустойки є правом суду, і господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (пені) відповідно до наведених норм суд першої інстанції об`єктивно оцінив конкретні обставини справі з огляду на баланс інтересів сторін, враховуючи при цьому ступінь виконання зобов`язання відповідачем та поведінку винної сторони – Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" здійснювало оплату регулярно по мірі надходження коштів, тоді як відповідно до умов договору відповідач отримував природний газ від позивача виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню; враховано, крім того, що до відповідача застосовано відповідальність згідно зі ст.625 ЦК України - стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, тоді як позивачем не доведено наявність значних збитків внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем умов договору.
Натомість відповідач надав суду звіти про фінансові результати за 2016 рік, за 2017 рік, за 2018 рік, за 2019 рік, 9 місяців 2020 року, за 2019 рік, баланси підприємства (звіт про фінансовий стан, форма №1), договір оренди об`єкта централізованого теплопостачання від 25.07.2013 р. та додатки до нього, довідки про нарахування та оплату пільг та субсидій за 2017-2020 роки, довідки про дебіторську заборгованість підприємства /а.с.167-205, 212-223 у т.3/. Перелічені звіти про фінансові результати підтверджують, що ТОВ «Рівнетеплоенерго» у 2016 році мало збитки на суму 67302 тис. грн., у 2017 році мало збитки на суму 28612 тис. грн., у 2018 році мало збитки на суму 44939 тис. грн., у 2019 році мало збитки на суму 53225 тис. грн., у 2020 році - на суму 21408 тис. грн.
Судом враховано як істотну обставину, що за умовами договору № 5155/1920-ТЕ-28 від 23.09.2019 р. відповідач не є кінцевим споживачем, і природний газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, а також - об`єктам соціальної інфраструктури міста Рівне, в т.ч. Державній установі «Рівненський обласний амбулаторний центр Міністерства охорони здоров`я України» та Аварійно-рятувальному загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області, і ТОВ «Рівнетеплоенерго» не може припинити постачання теплової енергії об`єктам соціальної інфраструктури при наявності заборгованості останніх за отримане тепло на підставі відповідних договорів від 06.03.2019 р. /а.с.206-208 у т.3/, від 05.02.2019 р. /а.с.209-211 у т.3/. При цьому звіти про фінансовий стан свідчать про незадовільний стан розрахунків споживачами, що впливає на майновий стан відповідача та його спроможність виконувати грошові зобов`язання перед позивачем, і такі обставини заслуговують на увагу суду відповідно до норм ч.1 статті 233 ГК України.
Колегія суддів звертає увагу, що пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення.
Як зазначено вище, у даній справі також заявлені позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з листопада 2019 року по грудень 2020 року. Оскільки судом першої інстанції задоволені вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, таким чином, задоволені вимоги позивача щодо відшкодування матеріальних втрат від знецінення коштів за весь час прострочення платежів.
Отже, ступінь виконання зобов`язання боржником, вжиті ним заходи до врегулювання заборгованості та його майновий стан, обумовлений специфікою його діяльності, дозволяють суду в даному випадку дійти висновку, що такі обставини заслуговують на увагу і зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, тоді як доводи скаржника про власний фінансовий стан не були належним чином доведені в суді першої інстанції, а наявність збитків збитків внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем умов договору позивачем не доведена в порядку ст..ст.74, 76-78 ГПК України.
Твердження скаржника в апеляційній скарзі, що в даному випадку відповідачем не доведено складного фінансового стану, а тому положення ГПК України щодо обов`язку доказування не дотримано, - спростовані матеріалами справи, оскільки відповідач надав  докази, які дозволяють зробити висновок про скрутний фінансовий стан відповідача.
За наведених обставин в їх сукупності колегія суддів погоджується із висновком, що зменшення розміру пені на 50% до суми 1558426 грн. 92 коп. є оптимальним з точку зору балансу інтересів сторін.
Колегія суддів вважає, щоГосподарський суд Рівненської області зменшив розмір належних до сплати штрафних санкцій до 50%, правомірно скориставшись своїм правом відповідно до норм ст.233 ГК України і ст.551 ЦК України та обґрунтовавши свої висновки.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 26.08.2021 р. у справі № 918/315/21 ґрунтується на матеріалах справи, відповідає чинному законодавству, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно зі ст.129 ГПК України.
Керуючись ст. ст.  129, 269, 270, 276, 281 - 282  Господарського процесуального кодексу України, суд
                  
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Рівненської області від 26.08.2021 р. у справі № 918/315/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.
Матеріали справи № 918/315/21 повернути Господарському суду Рівненської області.

         Повний текст постанови складений 12 листопада 2021 року 

Головуючий  суддя                                                                      Маціщук А.В. 
Суддя                                                                                              Петухов М.Г.  

Суддя                                                                                              Мельник О.В.