Ухвала                                                             
                                                                                                                    
17 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 757/59501/19-ц
провадження № 61-16162св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого -	Ступак О. В.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,	Погрібного С. О., Яремка В. В.,	
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - держава Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження питання про зупинення касаційного провадження у справі № 757/59501/19-ц за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 січня 2020 року в складі судді Матійчук Г. О. та постанову Київського апеляційного суду від  08 жовтня 2020 року в складі колегії суддів: Мережко М. В., Савченка С. І., Верланова С. М.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про компенсацію шкоди, завданої в результаті кримінального правопорушення.
 
В обґрунтування позову зазначила, що 15 вересня 2018 року органом досудового розслідування за фактом вчинення злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України в редакції 2001 року (далі - КК України), було відкрито кримінальне провадження, за яким вона є потерпілою. 
 
З урахуванням того, що до листопада 2019 року за даним кримінальним провадження не розпочато судового розгляду (здійснюється лише досудове розслідування), шкода їй не відшкодована, на підставі статті 55 Конституції України та статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позивач просила визначити спосіб порушеного права та відшкодувати їй майнову шкоду (матеріальний збиток/упущену вигоду), завдану внаслідок скоєння злочину ОСОБА_2 у розмірі 684 275,00 грн, який розслідується в рамках кримінального провадження № 12018110040001851.
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 січня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.  
 
Суд мотивував своє рішення тим, що відповідач у справі є неналежним, оскільки його вина не доведена, крім того, позивач не вказала способу захисту, а просила встановити це судовим рішенням.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду міста Києва від  08 січня 2020 року змінено в мотивувальній частині. В інші частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Приймаючи указану постанову, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що відсутній один із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності рішення щодо бездіяльності або незаконності дій відповідача, без якого неможливо притягнути до відповідальності та зобов`язати відшкодувати шкоду.
 
Разом з тим апеляційний суд дійшов висновку про те, що посилання суду першої інстанції на те, що позивач не зазначила способу захисту порушеного права, є неправильними і їх слід виключити із тексту рішення, зазначивши, що позивач відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) обрала не той спосіб захисту і не довела, в чому порушено її право, що є підставою для відмови у позові.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року,в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що: 
 
- суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що позивач не вказувала у позовній заяві на вчинення відповідачем щодо неї будь-якого правопорушення, за наявності складу якого позивач мала б правові підстави для відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок такого делікту;
 
-  суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що позовна заява ґрунтується не на делікті відповідача, вчиненому проти позивача, а є передбаченим частиною другою статті 1177 ЦК України позитивним обов`язком держави України, який випливає із норми прямої дії статті 3 Конституції України щодо відповідальності держави за свою діяльність (правомірна превентивна та профілактична діяльність держави Україна в особі її правоохоронних органів не призвела до неможливості вчинення проти позивача ОСОБА_2 особливо тяжкого майнового злочину, який розслідується як один з епізодів його злочинної діяльності в рамках кримінального провадження № 12018110040001851, внаслідок вчинення якого позивачу була завдана майнова шкода на суму 684 275,00 грн) та обов`язку захисту права власності позивача;
 
-  суди першої та апеляційної інстанцій не надали оцінку наданим позивачем письмовим доказам, що міститься в матеріалах справи як в цілому, так і кожному окремо;
 
-  суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що право компенсації              шкоди, завданої позивачу як потерпілій у кримінальному провадженні   № 12018110040001851, внаслідок вчинення проти позивача ОСОБА_2 злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, виникає у позивача, з огляду на диспозицію частини другої статті 1177 ЦК України, відразу після набуття позивачем статусу потерпілої внаслідок кримінального правопорушення та встановлення факту завдання їй шкоди таким злочином; 
-  суд апеляційної інстанції обґрунтував свою постанову посиланням на висновки Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), що викладені у рішенні від 30 вересня 2014 року у справі «Петро Якович Петльований проти України» (заява № 54904/08) та ухвалі від 16 грудня 2014 року у справі «Золотнюк проти України» (заява № 3958/13) щодо індивідуальних заяв скаржників, які ґрунтувалися на редакції статті 1177 ЦК України, яка діяла до 16 травня 2013 року та не передбачала безумовну компенсацію за рахунок Державного бюджету України шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення. Проте в теперішній час чинні норми частини другої статті 1177 ЦК України прямо передбачають можливість компенсації шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.
 
Також касаційна скарга містить посилання на відсутність правового висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.
 
У грудні 2020 року Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області із застосуванням засобів поштового зв`язку надіслало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , у якому зазначило про її необґрунтованість та безпідставність доводів, а також про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
02 листопада 2020 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 з підстав, визначених пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, витребувано матеріали справи № 757/59501/19-ц із Печерського районного суду міста Києва та надано учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу.      
 
У грудні 2020 року матеріали справи № 757/59501/19-ц надійшли до Верховного Суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 липня 2021 року справу № 757/59501/19-ц призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Позиція Верховного Суду
 
Перевіривши матеріали справи, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для зупинення касаційного провадження у цій справі.
 
Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом, для постановлення ухвал суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільну справу № 757/59343/19-ц (провадження 61-9952св20) за позовом ОСОБА_3 до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за касаційною скаргою  ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2020 року.
 
Передаючи справу на розгляд на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виходила із того, що справа № 757/59343/19-ц містить виключну правову проблему щодо застосування частини другої статті 1177 ЦК України і її розгляд необхідний для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
 
У справі, яка переглядається, правовідносини є тотожними тим, що є предметом спору у справі № 757/59343/19-ц.
 
Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.
 
З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, яка переглядається, до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 757/59343/19-ц.
 
Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 757/59501/19-ц за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про компенсацію шкоди, завданої в результаті кримінального правопорушення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року, до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 757/59343/19-ц.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	О. В. Ступак  	
Судді:	І. Ю. Гулейков  	
 	С. О. Погрібний  	
 	Г. І. Усик  	
 	В. В. Яремко