Номер провадження: 22-ц/813/9254/21 
Номер справи місцевого суду: 523/15956/19
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                                Гірняк Л.А.,
Цюри Т.В.,
               
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про стягнення витрат на поховання,
встановив:
       
16.10.2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та уточнивши вимоги, просила стягнути солідарно з відповідачів витрати, пов`язані з похованням ОСОБА_6 у розмірі 14 520,00 грн., а також судові витрати на правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З 29.05.1998 року ОСОБА_7 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 .
Протягом тривалого часу позивачка проживала разом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у буд. АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрито спадкову справу № 19/2018, зареєстровану у Спадковому реєстрі під № 63395330.
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Всі питання, пов`язані з організацією та оплатою послуг із поховання ОСОБА_6 вирішувала позивачка ОСОБА_2 . Вартість витрат на поховання становила 29 040,00 грн.
Посилаючись на те, що спадкоємці після смерті ОСОБА_6 участі у витратах на його поховання не приймали, позивачка просила її позовні вимоги задовольнити. 

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 зазначив, що померлий ОСОБА_6 був рідним братом відповідачів – спадкоємців за законом, а треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є спадкоємцями за заповітом. Витрати на поховання ОСОБА_6 брали участь усі родичі, а не тільки позивачка. ОСОБА_1 за особисті кошти купував вінки для траурної процесії та покладання на могилу від сім`ї на загальну суму 2400,00 грн. та займався питанням доставки покійного в морг та назад до місця його мешкання, а також надавав позивачці ОСОБА_2 грошові кошти на поховання. Крім того, зазначив, що позивачкою не надано належним чином оформлених первинних документів (платіжного доручення, розрахункового чеку, розрахункової квитанції, виписки з карткового рахунку, квитанції до прибуткового касового ордеру тощо). Наданий позивачкою рахунок – фактура має лише інформаційний характер та викликає сумнів в його достовірності. Також відповідач ОСОБА_1 у відзиві посилався на те, що витрати на поховання у розмірі 29040,00 грн. є завищеними та не відповідають фактично отриманим послугам. Відповідач вважав, що реальні витрати на поховання дорівнювали середній вартості одного поховання ритуальними службами в Одеській області та складали 8763,00 грн., тому розмір відшкодування, який може бути стягнуто з відповідача, з урахуванням кількості спадкоємців, складає 2190,75 грн. (8763 : 4). Також відповідач зазначив, що ОСОБА_2 05.12.2018 року отримала допомогу на поховання ОСОБА_6 у розмірі 2971,88 грн.
У відповіді на відзив позивачка зазначила, що розмір витрат має визначатись виходячи саме з їх фактичної вартості, а не із середньо-статистичної вартості по регіону, враховуючи також той факт, що позивачем не здійснювались, як наслідок і не заявлялись до відшкодування, виграти, відшкодування яких прямо не передбачено законом (наприклад витрати з організації поминального обіду після безпосереднього поховання). 
З підстав викладеного, позивач вважає, що нею дотримано критерії розумності при визначенні розміру витрат на поховання, що підлягають відшкодуванню спадкоємцями. Щодо недопустимості рахунку-фактури в якості доказу та не відповідність вимогам первинного документа, встановленого законом «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», позивачка вказала, що предметом доказування є факт здійснення витрат та їх розмір, а не правильність ведення бухгалтерського обліку суб`єктом господарювання, який надавав ритуальні послуги.
У запереченні на відповідь на відзив відповідач ОСОБА_1 зазначив, що позивачка не надала доказів, що саме така кількість послуг була необхідна, та не довела, що вона дійсно отримала зазначені у рахунку – фактурі від 21.11.2018 року та у копії квитанції до прибуткового касового ордеру від 12.07.2019 року необхідні господарські послуги та сплатила за їх надання зазначену суму. Вказав, що, що надані бухгалтерські документи не відповідають правилам первинних документів, що викликає сумніви в їх достовірності. 

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.05.2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Судом стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на поховання у розмірі 5642,03 грн. з кожного, витрати на правничу допомогу у розмірі 2200,00 грн. з кожного.
Також суд стягнув з ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено (т.2, а.с. 29-32).
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25.05.2021 року, та постановлення нового, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 28.10.2021 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є  28.10.2021 року.
При цьому, колегія суддів зазначає, що тривалий розгляд справи спричинений недостатньою кількістю суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду, постановлення нового рішення про відмову у позові, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З 29.05.1998 року ОСОБА_7 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 .
Позивачка проживала разом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у буд. АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. (т.1, а.с.11). 
Після його смерті відкрито спадкову справу № 19/2018, зареєстровану у Спадковому реєстрі під № 63395330 
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т.1, а.с.230, 262, 264, 290).
Позивачкою ОСОБА_2 до позовної заяви додано рахунок – фактуру б/н від 21.11.2018 року, відповідно до якої замовником надання ритуальних послуг щодо поховання ОСОБА_6 є ОСОБА_9 , загальна сума до сплати складала 25540,00 грн., сплачено 25540,00 грн. (т.1, а.с. 12).
Також до позовної заяви додана копія квитанції до прибуткового касового ордера від 12.08.2019 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 сплатила 3500,00 грн. за бальзамування ОСОБА_6 ФОП ОСОБА_10 (а.с. 13). Проте, як було зазначено вище, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 

Відповідно до листа Суворовського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області від 27.02.2020 року № 104/02-21, за виплатою допомоги на поховання за померлого ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася ОСОБА_2 05.12.2018 року, якій виплачено допомогу на поховання у розмірі 2971,88 грн. (т.1, а.с. 65).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) - ст. 1216 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.
Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» особа, яка зобов`язалася поховати померлого, на підстав свідоцтва про смерть звертається згідно зі ст. 8 цього закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору – замовлення на організацію та проведення поховання.
Ритуальні послуги надаються за плату згідно з договором – замовленням. 
Відповідно до наказу Державного комітету з питань житлово – комунального господарства від 19.11.2003 року № 194, яким затверджено необхідний мінімальний перелік вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення заборонено надання послуг без оформлення договору – замовлення.
У додатку Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 19.11.2003 року № 194 надано примірний договір замовлення, в якому повинні зазначатися: дані замовника та виконавця, вид поховання, а саме: де відбувається поховання, коли, перелік ритуальних послуг із зазначенням вартості, особливостей та термінів їх виконання, обсяги таких послуг з поховання та облаштування місця поховання, тощо. У визначені замовником терміни надання із обов`язковим зазначенням: найменування послуг; кількість; ціна однієї послуги; ПДВ; загальна сума замовлених послуг; примітка, в якій зазначається суб`єкт господарювання, що уклав з сільським головою або ритуальною службою договір про надання ритуальних послуг та обраний замовником для виконання даної послуги.
Відповідно до п. 2.1. «Єдиної методики визначення вартості надання громадянам необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, реалізації предметів ритуальної належності», затвердженої наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 19.11.2003 р. № 194 формування вартості послуг надання громадянам необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, реалізації предметів ритуальної належності здійснюється з урахуванням розрахунків обсягів надання ритуальних послуг та реалізації предметів ритуальної належності, планових витрат, визначених на підставі державних, галузевих нормативів витрат матеріалів, техніко-економічних розрахунків та кошторисів, ставок податків і зборів (обов`язкових платежів).
Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» встановлені принципи визначення вартості послуг та предметів ритуальної, а саме: доступність для кожного громадянина і рівності правових гарантій; визначення економічної обґрунтованості, планово-розрахункової собівартості та рентабельності при затвердженні ціни; відповідальності виконавчих органів І сільських, селищних та міських рад та органів виконавчої влади за встановлені дими ціни; відкритість, доступність та прозорість структури ціни; оплати тільки тих послуг, що відповідають вимогам нормативно-правових актів.
Частиною 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено перелік обов`язкових реквізитів, які повинні мати первинні та зведені облікові документи, складені у паперовій або в електронній формі. Згідно зазначеної статті Закону первинні документи повинні містити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одинцю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають згоду ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Cтаттею 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення таких операцій.
Первинні документи повинні складатися під час здійснення господарської операції, а якщо це не є можливим - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ; назва документа (форми); дата і місце складання; зміст, обсяг та одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Аналогічні вимоги щодо оформлення первинних документів встановлені Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року  № 88 (далі – Положення).
Крім цього,  Положенням передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Фактично рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за поставлені (фактично поставлені) товари чи надані (фактично надані) послуги. Факт отримання товарів (послуг) повинен бути підтверджений видатковою накладною постачальника або актом приймання-передачі виконаних робіт (послуг).
Оформлений належним чином рахунок – фактура може бути підставою для відображення в бухгалтерському обліку господарської операції з постачання товарів, робіт або послуг тільки у разі його оплати, що повинно бути підтверджено відповідними документами.
Документами, що підтверджують оплату, можуть бути платіжне доручення, розрахунковий чек, касовий чек, розрахункова квитанція, виписка з карткового рахунку, квитанція до прибуткового касового ордера тощо.
Однак, матеріали справи не мають належних доказів того, що позивач ОСОБА_2 сплачувала витрати на поховання ОСОБА_6 .
Рахунок-фактура за своїм призначенням б/н від 21.11.2018 року (т.1, а. с. 12) не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а має лише інформаційний характер. 
Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). 
Зважаючи на те, що рахунок-фактура б/н від 21.11.2018 року за своїм призначенням не є допустимим доказом в сенсі ст. 78 ЦПК України, та не є достатнім доказом для встановлення факту оплати позивачкою витрат на поховання спадкодавця у розумінні ст. 80 ЦПК України, оскільки не відповідає ознакам первинного документа, а має лише інформаційний характер, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову. 

Згідно ч. ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, у зв`язку з чим суд дійшов помилкового висновку про необхідність задоволення позову частково з підстав того,що витрати понесені позивачкою на поховання є документально підтвердженими, та мають бути відшкодовані відповідачами як спадкоємцями. 
Доводи та аргументи відповідача в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості стягнення витрат на поховання прийняті до уваги і є підставою для скасування рішення суду, та ухвалення постанови,якою позовні вимоги залишити без задоволення. 

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти у справі постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про стягнення витрат на поховання у розмірі 14 520,00 грн. відмовити.
У відповідності до ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у позові ОСОБА_2 , то вона не має права на відшкодування судових витрат, у тому числі не має права на відшкодування витрат на правничу допомогу.
Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389  ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:
      
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року – скасувати.
Прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про стягнення витрат на поховання та судових витрат – відмовити. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду:                                        С.М. Сегеда

                                                                               Л.А. Гірняк

                                                                               Т.В. Цюра