Номер провадження: 22-ц/813/6866/21 
Номер справи місцевого суду: 523/13746/20
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 січня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнгення заборгованості за кредитним договором,- 

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07.11.2008 р. в розмірі 20 361,76грн., яка в свою чергу складається з суми боргу за тілом кредиту в розмірі 15125,27грн., заборгованість по відсоткам в розмірі 5236,49 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав прийняті на себе зобов`язання по кредитному договору, внаслідок чого у нього виникла перед Банком заборгованість у розмірі зазначеному вище.
Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 січня 2021 року позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15125,27грн., судовий збір в розмірі 1561,42грн.
В іншій частині позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 січня 2021 року в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5236 грн. 49 коп. та задовольнити вимоги Банку у цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін та покласти судові витрати на відповідача.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повному обсязі відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.
Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно умов кредитного договору №б/н від 07.11.2008 р. ОСОБА_1 отримав від АТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір було укладено шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. При цьому, позивач вважає, що своїм підписом у заяві, відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.
Відповідно до Умов та Правил, у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти та штраф.
Вважаючи, що з боку відповідача умови кредитного договору не виконуються належним чином, Банк за договором кредитування розрахував заборгованість відповідачу, яка станом на 14.07.2020р. дорівнює 20361,76грн., яка складається з: суми боргу за тілом кредиту в розмірі 15125,27грн., суми боргу за відсотками 5236,49грн.
Відмовляючи у задоволені частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки процентна ставка у анкеті-заяві позичальника від 07.11.2008 року не зазначена, тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, позивач дотримав вимоги, щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими позивач. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на викладене позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази.
Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.
Виходячи із вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен надати суду належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.
Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Звертаючись до суду з даним позовом, АТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що згідно умов кредитного договору №б/н від 07.11.2008 р. ОСОБА_1 отримав від АТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими процентами.
На підтвердження умов договору, Банк надав суду для дослідження анкету – заяву б/н від 07.11.2008 року, розрахунок заборгованості за договором б/н від 07.11.2008 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 станом на 31.05.2015 року, розрахунок заборгованості за договором б/н від 07.11.2008 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 станом на 30.09.2019 року, розрахунок заборгованості за договором б/н від 07.11.2008 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 станом на 14.07.2020 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , довідку про надані кредитні картки клієнту ОСОБА_1 , Умови та правили надання банківських послуг, Виписку за договором б/н станом на 15.07.2020 року.
В обгрунтування апеляційної скарги, щодо відмови у задоволенні вимог Банку про стягнення процентів за користування кредитом, АТ КБ «Приватбанк» посилався на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги погоджену сторонами базову відсоткову ставку 3 % на місяць, про що зазначено в заяві від 07.11.2008 року.
Так, дослідивши всі наявні в матеріалах справи документи, а в тому числі анкету-заяву б/н від 07.11.2008 року апеляційний суд встановив, що дійсно в ній зазначено базову процентну ставку за кредитом в розмірі 3 % на місяць. Відповідач своїм підписом в анкеті-заяві б/н від 07.11.2008 року засвідчив що погодився зі всіма умовами кредитного договору, в тому числі й щодо сплати процентів за кредитом.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, згідно з висновками Верховного суду, викладених у постанові від 04.12.2009 року у справі № 750/6058/17-ц (провадження 61-47353св18), у постанові від 23.12.2009 року у справі № 572/1169/17, наявність узгодження між сторонами базового розміру процентної ставки – є підставою для задоволення позовних вимог зі стягнення заборгованості за процентами.
Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути істотні умови договору щодо встановлення процентів, анкета-заява б/н від 07.11.2008 року надана позивачем разом із позовною заявою, в якій зазначено базову процентну ставку за кредитом в розмірі 3 % на місяць, проте суд безпідставно на вказаний доказ уваги не звернув.
Кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.
Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Окрім того, ще раз зазначаємо, шо при укладанні договору відсоткова ставка була визначена на рівні 3 % на місяць.
Позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем заяви, відповідач був повідомлений про умови кредитування, в тому числі про відсоткову ставку за користування кредитними коштами .
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.09.2019 року по справі № 127/7543/17.
Відмовляючи Банку у позові в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками суд першої інстанції виходив з недоведеності вимог Банка у цій частині.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині рішення ще з таких підстав.
Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення процентів Банк неодноразово зазначав, що відповідач був обізнаний з умовами обслуговування кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що зокрема, вбачається з анкети-заяви б/н від 07.11.2008 року, наявної в матеріалах справи і погодився з ними, підписавши вказану анкету-заяву.
Зважаючи на те, що матеріали справи містять належні докази того, що під час підписання 07.11.2008 року анкети-заяви б/н, відповідач ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування, засвідчивши вказане своїм підписом в анкеті-заяві, тим самим сторони узгодили умови кредитування, а також сплату процентів, тому суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у позові про стягнення заборгованості за процентами, вказавши в своєму рішенні, що процентна ставка в анкеті-заяві від 07.11.2008 року не зазначена.
Порушене право  Банка на  стягнення заборгованості  за процентами  підлягає захисту судом апеляційної інстанції шляхом задоволення позову  в цій частині.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.  Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:  у разі задоволення позову - на відповідача;  у разі відмови в позові - на позивача;  у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).
Колегія суддів задовольняє скаргу частково і скасовує рішення суду першої інстанції в частині з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову в частині стягнення процентів, тому Банк має право на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору за розгляд справи в суді першої в розмірі 2102 гривень і в суді апеляційної інстанцій в розмірі 3153 гривень, які документально підтверджені квитанціями. 
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 січня 2021 року – скасувати в частині відмови в задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості за простороченими відсотками.
Прийняти в цій частині постанову.
Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН № НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 29.12.1997 року) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 5236 грн. 49 коп. (п`ять тисяч двісті тридцять шість гривень сорок дев`ять копійок), а також судовий збір у розмірі 2102 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції та 3153 гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 01.11.2021 року.

Головуючий  Т.В. Цюра

Судді:  С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк