ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2021 р.                                                          Справа №914/2436/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого  судді:                                                  Галушко Н.А. 
суддів                                                                      Орищин Г.В.
                                                                      Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу  Фізичної особи-підприємця Равлика Тараса Михайловича б/н від 03.09.2021 (вх. № ЗАГС 01-05/3126/21 від 10.09.2021)
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.08.2021 (повний текст складено 16.08.2021)
у справі № 914/2436/20
за позовом Акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ, в особі Тернопільській філії АТ «Укртелеком», м. Тернопіль
до відповідача Фізичної особи-підприємця Равлика Тараса Михайловича, м. Львів
про стягнення 153 758,39 грн

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком», м.Київ в особі Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» звернулося 16.09.2020  до Господарського суду Львівської області з позовом до фізичної особи-підприємця Равлика Тараса Михайловича, м.Львів, про стягнення 153758,39грн заборгованості за договором оренди комерційної нерухомості №61Е000-428/18 від 08.11.2018, посилаючись на неналежне виконання умов договору в частині сплати орендної плати та плати за послуги з утримання орендованого приміщення.
Позивач заперечив доводи відповідача про наявність підстав для звільнення його від сплати орендних платежів на період дії карантину та неможливістю використання ним орендованого майна в господарській діяльності, з посиланням на недоведеність відповідачем обставин фактичного призупинення ним господарської діяльності в орендованому приміщенні; неможливості використання орендованого майна; неповідомлення орендодавця про виникнення форс-мажорних чи непереборних (незалежних від відповідача) обставин в порядку та строки, визначені п.10 договору оренди, а відтак застосування норм закону, що надають право відповідачу вимагати звільнення від сплати орендної плати, вважає необґрунтованим.
Факт наявності заборгованості по орендних платежах відповідачем підтверджено в Акті звірки розрахунків без будь-яких застережень з посиланням на зменшення чи звільнення від орендних платежів; відсутність грошових коштів не може бути підставою для невиконання договірних зобов`язань, тощо.
Крім того, позивач зазначив, що між сторонами велися перемовини щодо внесення змін до договору оренди №61Е000-428/18 від 08.11.2018 в частині перегляду розміру орендної плати у зв`язку із запровадженням карантину в Україні, однак згоди не було досягнуто. 30.06.2021 з ініціативи відповідача на підставі угоди №3/367/2020 договір оренди було розірвано.
В ході розгляду справи в суді першої інстанції, найменування позивача у справі, змінено, оскільки на підставі рішення загальних зборів №20 від 22.04.2021 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено зміни щодо відомостей про юридичну особу, відповідно до яких 27.04.2021 державним реєстратором проведено державну реєстрацію зміни найменування позивача (з ПАТ «Укртелеком» на АТ «Укртелеком»), а 28.04.2021 рішенням Наглядової ради АТ «Укртелеком» №915 затверджено Положення про Тернопільську філію АТ «Укртелеком».
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 03.08.2021 у справі № 914/2436/20 позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Равлика Тараса Михайловича на користь АТ «Укртелеком» в особі Тернопільської філії АТ «Укртелеком» - 153 758,39 грн заборгованості по орендній платі та 2 306,38 грн в повернення сплаченого судового збору.
При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено поданими доказами наявність обставин, що слугують законною підставою для звільнення підприємця від сплати орендної плати в період дії карантину. Наявність форс-мажорних обставин може бути підставою для звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання, але не від виконання зобов`язання в цілому. Тобто, навіть у випадку визнання карантину форс-мажорною обставиною, що унеможливлювало сплату за оренду, після його завершення орендна плата має бути сплачена за весь період у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Фізичною особою-підприємцем Равликом Тарасом Михайловичем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.08.2021 у справі № 914/2436/20 в частині стягнення з ФОП Равлика Т.М. на користь АТ «Укртелеком» в особі Тернопільській філії АТ «Укртелеком» 77 711,28 грн заборгованості по орендній платі, посилаючись на те, що рішення суду прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Зокрема. скаржник позовні вимоги визнав частково в  сумі  76 047,11 грн, зазначивши, що орендоване приміщення ним використовувалося для розміщення школи футболу для дошкільнят - «Клуб Барса». 
Скаржник зазначає, що у січні-лютому 2020 року через ускладнену епідеміологічну ситуацію в Україні відвідуваність школи значно зменшилася, а тому на кінець лютого 2020 року у відповідача виникла заборгованість по орендній платі в сумі   69 870,86грн. В подальшому, у зв`язку з введенням на усій території України протиепідеміологічних обмежувальних заходів по запобіганню поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», було заборонено здійснення певних видів господарської діяльності та відвідувати, зокрема навчальні заклади, заклади громадського харчування, розважальні та інші заклади, тому відповідач був змушений призупинити діяльність школи футболу для дошкільнят «Клуб Барса» на період з 12 березня 2020 року по 22 травня 2020 року та, відповідно, не використовував дане орендоване приміщення у господарській діяльності.
Скаржник вважає, що впродовж зазначеного періоду він має бути звільнений від сплати орендної плати відповідно до приписів ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, п.12 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» №553-ІХ від 13.04.2020, який набрав чинності 18.04.2020. Також дану обставину (неможливість використання      приміщення у господарській діяльності через карантинні обмеження) відповідач вважає обставиною, котра в силу прийнятих законодавчих актів позбавила його можливості здійснення діяльності, є форс-мажорною, та , відповідно до розділу 10 договору оренди №61Е000-428/18 від 08.11.2018 є підставою для звільнення від сплати орендних платежів за вказаний період (з 12.03.2020 по 22.05.2020).
Скаржник зазначає, що враховуючи надзвичайні обставини, він неодноразово в усному порядку звертався до директора Тернопільського відділення АТ «Укртелеком», а 12.05.2020 у письмовому порядку звернувся до позивача з проханням розтермінувати сплату боргу з орендних платежів, яка виникла в зимовий період, а також з пропозицією внести зміни до умов договору оренди комерційної нерухомості №61Е000-428/18 від 08.11.2018, в якій просив звільнити його від сплати орендних платежів на період карантинних обмежень, встановлених Кабінетом Міністрів України.
На думку скаржника, встановлений Кабінетом Міністрів України карантин на території України із забороною здійснення підприємницької діяльності суб`єктом господарювання є обставиною непереборної сили, яку неможливо було передбачити, мав загальнодержавний характер та позивач був проінформований про початок дії форс-мажорних обставин, а тому до спірних правовідносин слід застосувати п.10 договору оренди та положення п.6 ст.762 ЦК України.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
АТ «Укртелеком» у відзиві на апеляційну скаргу просить  рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є законним та обгрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Позивач вважає, що судом зроблено правильний висновок, що за встановлених обставин відповідачем не доведено поданими доказами наявність обставин, що слугують законною підставою для звільнення відповідача від сплати орендної плати в період дії карантину.

Процесуальні дії суду у справі.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2021 справу №914/2436/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя – Галушко Н.А., судді Орищин Г.В., Скрипчук О.С.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 апеляційну скаргу ФОП Равлика Т.М. (вх. № ЗАГС 01-05/3126/21 від 10.09.2021) залишено без руху для усунення встановленого недоліку, а саме: зобов`язано скаржника надати суду докази доплати судового збору в розмірі 1 404,49 грн   протягом 10 днів з дня   вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Равлика Тараса Михайловича б/н від 03.09.2021 (вх. № ЗАГС 01-05/3126/21 від 10.09.2021) на рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.08.2021 у справі №914/2436/20, вирішено апеляційну скаргу розглядати без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важкості предмета спору для заявника.
Судова колегія вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги поза межами процесуального строку, визначеного ст. 273 Господарського процесуального кодексу України

Обставини справи
08.11.2018 між ПАТ "Укртелеком" в особі Тернопільської філії ПАТ "Укртелеком" (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Равликом Тарасом Михайловичем (орендар) укладено договір оренди комерційної нерухомості №61Е000-428/18, згідно умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв для проведення занять і організації дозвілля із дітьми дошкільного та молодшого шкільного віку у строкове, платне користування комерційне приміщення, площею 290,98 м2, що знаходиться на другому поверсі п`ятиповерхової будівлі №4 по вул. Чорновала в м.Тернопіль (п.п.1.1, 6.1.1 договору).
Згідно п.п.2.1, 2.3, 6.1.8 договору передача в оренду приміщення та його повернення оформляється Актом приймання-передачі.
У пункті 3.1 договору сторони домовилися, що орендна плата на період проведення орендарем ремонтних робіт з 15.11.2018 по 31.03.2019 включно складається з плати за приміщення в розмірі 17,20 грн за 1м2, що становить 5 004,86 грн без ПДВ за місяць (п.3.1.1 договору); починаючи з 01.04.2019 плата за користування приміщенням становить 85,92 грн за 1м 2, що складає 25 001,00 грн без ПДВ за місяць та плати за послуги з утримання приміщення в розмірі 2 109,61 грн без ПДВ за місяць (п.3.1.2 договору). Оподаткування ПДВ здійснюється за ставкою, що діє на дату виникнення податкового зобов`язання.
Пунктом 3.6 договору обумовлено надання орендодавцем щомісячно не пізніше 10-го числа поточного місяця орендарю акту про надані послуги (або рахунок-акт), яким підтверджується обсяг та вартість послуг оренди за попередній місяць та обов`язок останнього його підписати та повернути не пізніше 20-го числа поточного місяця.
У пункті 3.7 договору визначено, що орендна плата сплачується орендарем шляхом перерахування у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця коштів до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим. При цьому, не виставлення рахунку орендодавцем не звільняє орендаря від сплати орендної плати за договором.
Відповідно до пункту 6.1.3 договору орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату та інші платежі, передбачені цим договором, а орендодавець, відповідно до пункту 5.1.1 договору має право вимагати своєчасної оплати оренди майна.
Згідно з п.13.1 договору усі права та обов`язки ПАТ "Укртелеком" за договором виконуються Тернопільською філією товариства.
Пунктом 10 договору передбачено, що сторони звільняються від часткового або повного виконання своїх обов`язків, у разі виникнення обставин непереборної сили, які неможливо передбачити або можна передбачити, але не можна уникнути (війна, стихійне лихо), та при настанні обставин юридичного форс-мажору (рішення органів державної влади). Ці обставини мають об`єктивний та абсолютний характер. Дія обставин форс-мажору повинна бути підтверджена Торгово-промисловою палатою, за винятком випадків, коли ці обставини загальновідомі або відповідно до цього прийнято нормативно-правові акти органів державної влади в межах їх компетенції. Сторона, для якої стало неможливим виконання обов`язків за цим договором через дію обставин форс-мажору, повинна протягом трьох днів повідомити іншу сторону, про початок, а потім про закінчення дії цих обставин.
Даний договір укладено на термін з 15.11.2018 до 31.08.2020 (п.12.1 договору).
При цьому, згідно з пунктом 12.4 договору такий може бути достроково розірваний, зокрема, за взаємною згодою сторін з обов`язковим складанням письмового документа та підписами обох сторін (п.12.4.1 договору).
Усі зміни та доповнення до договору оформляються у вигляді додаткових угод, які дійсні лише за умови, якщо складені в письмовій формі та підписані обома сторонами, окрім випадків, зазначених у договорі (в тому числі зміни умов договору в односторонньому порядку).
Пунктом 6.1.8. договору встановлено, що орендар зобов`язаний у разі припинення договору оренди повернути орендодавцеві орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на час передачі його в оренду, і урахуванням фізичного зносу та відшкодувати орендодавцеві збитки внаслідок погіршення стану або втрати (повної або часткової) майна з вини орендаря.
Як вбачається із матеріалів справи, факт передачі в оренду нежитлового приміщення за договором від 08.11.2018 підтверджується Актом прийому-передачі майна від 15.11.2018, який підписано обома сторонами без жодних зауважень чи застережень, в тому числі щодо стану переданого в оренду приміщення.
В ході розгляду справи в суді першої інстанції судом встановлено, що у травні 2020 року Фізична особа-підприємець Равлик Т.М., посилаючись на власний наказ про призупинення діяльності школи футболу для дошкільнят «Клуб Барса», котрий розміщений в орендованому приміщенні, норми Законів України №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», №530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», ч.6 ст.762 ЦК України, п.9 договору оренди, у листі без номеру (вх. № 480 від 12.05.2020) просив позивача розтермінувати сплату боргу в розмірі 69 870,86 грн та подав пропозицію про несення змін до договору, згідно з якими пропонував частково звільнити його від сплати орендної плати. До листа-звернення було додано проект додаткової угоди №1 до договору оренди.
Позивач у листі-відповіді №60 від 01.06.2021 відмовився розстрочувати борг, а також укладати зміни до договору, мотивуючи відсутністю для цього законних підстав. Водночас, зазначав про надіслання відповідачу проектів додаткових угод № 1 від 01.04.2020 та № 2 від 01.05.2020 до основного договору, згідно яких запропоновано на період квітня-травня 2020 року застосувати 50% знижку до розміру орендної плати за орендоване приміщення.
Однак, в матеріалах справи відсутні докази підписання сторонами додаткових угод про внесення змін до договору від 08.11.2018.
10.06.2020 комісією у складі представників орендодавця та особи орендаря складено Акт обстеження приміщення, яким встановлено, що орендоване приміщення використовується відповідно до умов договору оренди.
30.06.2020 договір оренди № 61Е000-428/18 від 08.11.2018 розірвано, про що сторонами  укладено угоду від 30.06.2020 №3/367/2020 про розірвання договору (додається), та згідно з Актом приймання-передачі майна від 30.06.2020 приміщення повернуто позивачу.
Як зазначив позивач, загальна сума нарахувань по орендній платі та послуг з утримання орендованого приміщення складає 574 682,72 грн, з яких відповідачем сплачено 420 924,33 грн, відтак станом на 15.09.2020 за відповідачем числиться заборгованість в розмірі 153 758,39 грн.
Отже, спір між сторонами виник внаслідок неналежного виконання відповідачем як орендарем, своїх договірних зобов`язань в частині своєчасного внесення плати за оренду приміщення.
Матеріали справи свідчать, що за період з листопада 2018 року по червень 2020 року позивачем нараховано орендарю орендні платежі, які включають суму орендної плати та плати за утримання майна та енергозабезпечення на підставі виставлених рахунків-актів на загальну суму 604 683,92грн , яка відповідачем не заперечується.
Довідкою АТ «Перший Український Міжнародний Банк» №КНО-52.5.2/592 від 12.08.2020 підтверджено проведення відповідачем розрахунків за договором оренди від 08.11.2018 на загальну суму 421   657,69грн.
Таким чином, станом на дату написання позову (15.09.2020) за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 153 758,39грн.
Актом звірки розрахунків, підписаним обома сторонами та скріпленим печатками юридичної особи та підприємця, підтверджено розмір щомісячних нарахувань, здійснених платежів та наявність у відповідача станом на 31.03.2020 заборгованості за договором оренди в сумі 341 657,69 грн.
Доказів, які б підтверджували сплату відповідачем заборгованості в повному обсязі, матеріали справи не містять.
Вищенаведені обставини стали підставою для звернення з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Равлика Тараса Михайловича на користь ПАТ «Укртелеком» заборгованості за договором оренди в сумі 153   758,39грн.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення. Висновки суду.
Предметом судового розгляду є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення орендної плати.
Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як зазначалось вище, між сторонами на підставі договору оренди існують правовідносини оренди нерухомого майна.
Згідно ч.1   ст.626 ЦК України   договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до   ст. 759 ЦК України   за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до ст. ст.   525,   526,   530 ЦК України   зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог   Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Аналогічне положення містить   ст. 193 Господарського кодексу України, зокрема, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Сторони вільні в укладені договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного законодавства (ст. 627 ЦК України).
Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як зазначалось вище, внаслідок укладення між сторонами у справі договору оренди комерційної нерухомості №61Е000-428/18 від 08.11.2018, в силу вимог статті 759 ЦК України у сторін виникло зобов`язання, у відповідності до якого орендодавець передав орендарю нежитлове приміщення у користування за плату на певний строк та на умовах, визначених договором оренди.
Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Частиною 5 цієї статті встановлено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. 
У відповідності до ч. 1 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.
Відповідно до пп. 6.1.3. договору та вимог ст.762 ЦК України обов`язок орендаря, зокрема, полягає у своєчасній та в повному обсязі сплаті орендної плати за користування майном.
Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно п.3.7 договору оренди комерційної нерухомості №61Е000-428/18 від 08.11.2018 орендна плата вноситься орендодавцем до 20-го числа місяця, наступного за звітним.
Матеріалами справи підтверджується та правомірно встановлено судом першої інстанції, що відповідачем своїх основних обов`язків орендаря по внесенню орендної плати у визначені договором оренди строки у повному обсязі не виконано, внаслідок чого станом на 15.09.2020 його заборгованість по орендній платі становить 153 758,39грн.
Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Згідно з ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.      
З огляду на викладене, правомірним є висновок суду першої інстанції про прострочення виконання зобов`язання відповідачем, що в свою чергу, є підставою для стягнення суми боргу.
30.06.2020 за взаємною згодою сторін, припинено чинність договору оренди приміщення, про що укладено відповідну Угоду про розірвання договору оренди та об`єкт оренди після припинення 30.06.2020 договору оренди повернутий орендодавцеві згідно акта приймання-передачі приміщення і на даний час приміщення відповідачем не використовується, орендна плата не нараховується.

Щодо твердження скаржника, що в період з 12 березня 2020 року по 22 травня 2020 року він мав бути звільнений від сплати орендної плати відповідно до приписів ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України, оскільки не використовував орендоване приміщення у господарській діяльності, судова колегія зазначає таке..
Відповідно до ч.6 ст.762ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за це, мають бути доведені. 
Відсутність у ч. 6 ст. 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством (п. 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16).
Норма права, закріплена в ч. 6   ст. 762 ЦК України, визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Обставини, зазначені у даній статті можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією як орендодавця, так і орендаря.
Для застосування ч. 6   ст. 762 ЦК України   та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном, визначальною умовою звільнення від сплати орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Позивач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за ці обставини (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №914/1248/18 від 22.05.2019).
Тобто, відповідач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, відповідачем не надано доказів того, що він був позбавлений можливості взагалі користуватися орендованим майном, у нього був відсутній доступ до приміщення за вказаною адресою в спірний період, були відсутні його речі, не перебували співробітники, не споживались комунальні послуги, відсутні докази того, що відповідач намагався повернути орендоване приміщення, починаючи з 12.03.2020, у зв`язку з неможливістю його використання.
Однак, листуванням між сторонами, на яке посилається скаржник, підтверджується обговорення між сторонами питання щодо розтермінування суми боргу, що виник у зимовий період з посиланням на невідвідування школи дітьми через респіраторні захворювання та важкий фінансовий стан орендаря. Також, відповідачем, у зв`язку з форс-мажорною ситуацією в країні надсилались пропозиції орендодавцю про внесення змін договору оренди, що передбачали лише внесення плати за послуги з утримання приміщення починаючи з моменту дії карантину, однак такі пропозиції вперше були надіслані письмово позивачу лише 12.05.2020.

Щодо посилань скаржника на наявність форс-мажорних обставин в зв"язку із  встановленим Кабінетом Міністрів України карантином на території України із забороною здійснення підприємницької діяльності суб`єктом господарювання, суд зазначає таке.
Відповідно до ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Для застосування норм щодо форс-мажору необхідне дотримання наступних умов:
- наявність обставин непереборної сили;
- їх надзвичайний характер;
- неможливість попередження порушення зобов`язання;
- причинний зв`язок між обставинами непереборної сили і невиконанням зобов`язання.
Перелік обставин, які можуть бути визнані форс-мажорними, встановлено ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», до якої 17.03.2020 були внесені зміни, та згідно з якими введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, було визнано форс-мажорною обставиною.
Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» загальнонаціональний карантин запроваджений з 12.03.2020.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID 19) №540 IX внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. Зокрема, доповнено п. 14 наступного змісту: «З моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини шостої статті 762 цього Кодексу».
Отже, законодавством закріплено можливість посилатися на карантин як на обставину для звільнення від сплати орендної плати. Однак, наявність карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України не є достатньою обставиною для звільнення кожного наймача від сплати орендних платежів.
Пунктом 9.1 договору оренди сторони узгодили, що сторона, для якої стало неможливим виконання обов`язків за цим договором через дію обставин форс - мажору, повинна протягом трьох днів повідомити іншу сторону про початок, а потім про закінчення дії цих обставин. Матеріали справи не містять та не надані такі скаржником належні та допустимі докази, які підтверджують повідомлення орендодавця про дію форс-мажорних обставин відповідно до п. 9.1. договору.
Окрім того, як зазначалось вище можливість звільнення від сплати орендної плати відбувається переважно у разі повної неможливості доступу до приміщення, навіть незважаючи на той факт, що орендар у зв`язку з форс-мажорними обставинами не може здійснювати там свою звичайну господарську діяльність.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач звертався до позивача з пропозицією внести зміни до договору оренди про зменшення розміру орендних платежів до суми вартості послуг на утримання орендованого приміщення. Однак, позивачем було відмовлено у звільненні від обов`язку щодо сплати орендної плати за договором, договір оренди розірвано достроково - 30.06.2020 (п.1 угоди №3 від 30.06.2020). Втім, факт розірвання договору не звільняє орендаря від виконання зобов`язань, які виникли у період дії договору (п.2 угоди №3).
Отже, з матеріалів справи вбачається неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань перед позивачем, внаслідок чого допущено заборгованість за договором оренди, доводи позивача про порушення його майнових прав на суму                       153 758,39 грн боргу по орендній платі є правомірними, документально обгрунтованими та не спростованими відповідачем у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до положень ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).
Згідно з ч.1 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З врахуванням наведеного, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи. 
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах “Ryabykh v.Russia” від 24.07.2003 року, “Svitlana Naumenko v. Ukraine” від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом частини 1 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Судова колегія, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, дійшла висновків, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини прийшла до висновку, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.08.2021 у справі № 914/2436/20  прийнято у відповідності до норм ст. 234 ГПК України з вірним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись, ст. ст. 129, 269, 270, 273 275, 276, 282, 284 ГПК України,-

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Равлика Тараса Михайловича б/н від 03.09.2021 (вх. № ЗАГС 01-05/3126/21 від 10.09.2021) залишити без задоволення .
2.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.08.2021 у справі № 914/2436/20 залишити без змін.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника. 

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 06.12.2021.

Головуючий суддя                                                  Галушко Н.А.

Суддя                                                                       Орищин Г.В.

Суддя                                                                      Скрипчук О.С.