УХВАЛА

10 листопада 2021 року 
м. Київ

Справа №  914/341/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В. А. - головуючого, Берднік І. С., Міщенка І. С.,
секретар судового засідання - Дерлі І. І.
за участю представників сторін:
позивача - Чижович І. І. (самопредставництво),
відповідача - Кущак Н. Б. (самопредставництво),
третьої особи - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 (судді: Галушко Н. А. - головуючий, Желік М. Б., Орищин Г. В.)
та рішення Господарського суду Львівської області від 12.04.2021 (суддя Галамай  О. З.)
за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради
до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради "Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Львівське комунальне підприємство "Агенція ресурсів Львівської міської ради"
про звільнення незаконно займаного нежитлового приміщення (виселення),
ВСТАНОВИВ:
Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (далі - Управління, Позивач) звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради "Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень" (далі - КНП "Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень", Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Львівське комунальне підприємство "Агенція ресурсів Львівської міської ради" про зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлового приміщення загальною площею 140,8 кв.м, що знаходиться за адресою: м.   Львів, вул. Б. Хмельницького, 203.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач звернувся до Відповідача із заявою про припинення чинності договору оренди у зв`язку із закінченням строку його дії. Однак, КНП "Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень" орендовані приміщення не звільнило та продовжує їх використовувати за відсутності будь-якої правової підстави.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.04.2021 у справі №914/341/20, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 03.08.2021, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Зазначені судові рішення обґрунтовано тим, що укладений між сторонами договір оренди продовжено на той самий строк та на тих самих умовах, які були ним передбачені, враховуючи відсутність переконливих доказів щодо надсилання Відповідачу повідомлення про припинення договірних правовідносин. До таких висновків суди дійшли, зокрема, з огляду на недоведеність факту відправки Позивачем повідомлення від 23.02.2017 про припинення вказаних відносин.
У касаційній скарзі Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким задовольнити касаційну скаргу.
У якості підстави для подання вказаної скарги заявник посилається на неврахування господарськими судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування норм статті 785 Цивільного кодексу України, статті 291 Господарського кодексу країни, частини другої статті 17, частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", викладених в постановах, зокрема, у справі №914/1122/17, від 19.05.2020 у справі №910/719/19, від 24.04.2018 у справі №914/866/17, у аналогічних правовідносинах.
У відзиві на касаційну скаргу Відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї, а також матеріали справи, Верховний Суд відхиляє ці доводи та зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження не підтвердилися, тому касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою у справі №914/341/20 підлягає закриттю з огляду на наступне.
Згідно з частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.
Таким чином, за змістом пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної у пункті 1 частини другої цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
При цьому згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції є запорукою дотримання принципу правової визначеності.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де є схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).
Таким чином, подібність правовідносин означає, зокрема, схожість суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).
Разом з тим, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Так, у справі № 914/1122/17 розглядались позовні вимоги про зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлового приміщення та стягнення заборгованості з орендної плати за час дії договору, неустойка за період користування приміщенням, яку позивач у вказаній справі нарахував на підставі частини другої статті 785 Цивільного кодексу України. Зазначені вимоги було мотивовані тим, що позивач повідомив відповідача листом про припинення договірних відносин, а тому укладений між сторонами договір оренди припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено. Проте, орендар не повернув орендоване майно та не сплатив заборгованість з орендної плати.
При цьому при розгляді вказаної справи судами було встановлено, що у якості направлення повідомлення про припинення договірних відносин позивач у зазначеній справі надав, власне, повідомлення та належним чином засвідчену ксерокопію списку згрупованих рекомендованих відправлень, фіскального чеку. Указаний список міститься на одному аркуші, скріплений відбитком календарного штемпеля органу поштового зв`язку. Як список так і фіскальний чек про надіслання шести рекомендованих листів датовані одним днем. Водночас, перевіривши стан реєстрованих поштових відправлень, надісланих на юридичну та фактичну адресу відповідача, суди у вказаній справі встановили, що зазначені поштові відправлення були отримані останнім у відповідні дати, що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта".
З огляду на викладене суди дійшли висновку, що повідомлення про припинення договірних відносин, належним чином засвідчена ксерокопія списку згрупованих рекомендованих відправлень, фіскального чеку є належними доказами повідомлення відповідача у зазначеній справі про припинення дії спірного договору оренди.
У справі № 910/719/19 розглядались позовні вимоги про виселення в примусовому порядку з державного нерухомого майна - нежитлових приміщень. Зазначені вимоги було обґрунтовані тим, що позивач у вказаній справі звернувся до відповідача із заявою про припинення чинності договору оренди у зв`язку із закінченням строку його дії, однак відповідач орендовані приміщення не звільнив та продовжив їх використувати за відсутності будь-якої правової підстави.
Водночас, при розгляді справи № 910/719/19 судами було встановлено, що позивач направив на адресу відповідача у вказаній справі заяву про припинення чинності укладеного між сторонами договору оренди у зв`язку із закінченням строку дії, якою було відмовлено відповідачу у продовженні дії цього договору на наступний строк та доручено балансоутримувачу прийняти майно з орендного користування, що підтверджено належним чином засвідченою ксерокопією списку згрупованих рекомендованих відправлень, фіскальним чеком. Згідно з вказаною копією, позивач направив відповідачу заяву на відповідну адресу. Список згрупованих рекомендованих повідомлень скріплений відбитком календарного штемпеля органу поштового зв`язку, список та фіскальний чек про надіслання семи рекомендованих листів датовані одним днем. Суди також зазначили, що, як убачається з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення із штрих-кодовим індикатором та копії поштового конверту, вказане поштове відправлення (яким направлено заяву про припинення чинності договору оренди) було повернуто позивачу поштовим відділенням у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.
На підставі наведеного суди у вказаній справі дійшли висновку, що позивач належними доказами підтвердив повідомлення відповідача про припинення дії укладеного між сторонами договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.
У справі № 914/866/17 розглядались позовні вимоги про визнання продовженим договору оренди нерухомого майна, які мотивовано тим, що вказаний договір було укладено на визначений строк, позивач у вказаній справі не отримував від відповідача повідомлення про припинення договірних відносин у строк, передбачений частиною другою статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відтак спірний договір оренди поновив свою дію на той самий строк і на тих самих умовах.
При цьому при розгляді зазначеної справи судами було встановлено, що у повідомленні про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням дії договору відповідач вказав на закінчення строку його дії та на обов`язок орендаря упродовж 15 днів повернути об`єкт оренди балансоутримувачу за актом приймання-передачі. Як доказ надсилання цього повідомлення відповідач надав список згрупованих рекомендованих відправлень, згідно з яким він надіслав листа позивачу на дві його адреси. На вказаному списку проставлений штемпель відділення поштового зв`язку міста Львова з відповідною датою. Відповідач також надав фіскальний чек відділення поштового зв`язку із наведеною датою, в якому є посилання на зазначений список. Згідно з витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" вказане поштове відправлення прийняте до відправлення відділенням поштового зв`язку з присвоєнням відповідного штрихкодового індикатору та вручено адресату.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції у справі № 914/866/17, з висновками якого погодився Верховний Суд, зазначив, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт надсилання відповідачем позивачу повідомлення про припинення укладеного між сторонами договору оренди. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач у місячний строк після закінчення строку дії договору оренди повідомив позивача про його припинення, тому в силу закону зазначений договір оренди припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.
Разом з тим, як встановлено судами при розгляді цієї справи, долучений до позову список згрупованих рекомендованих відправлень не містить тринадцятизначний номер штрихкодового ідентифікатору, який присвоюється кожному рекомендованому відправленню, завдяки чому автоматизована система відстеження фіксує надані послуги з пересилання реєстрованих відправлень. Відсутність такого ідентифікатора виключає можливість відстежити шлях відправлення та встановити факт його вручення Відповідачу чи повернення Позивачу. Крім того, у списку згрупованих відправлень зазначено 20 відправлень. Однак, у фіскальному чеку відображено лише 13 відправлень. Водночас, список не містить назви того, що саме було відправлено (містить вих. № та дату) та ПІБ працівника АГУ.
На підтвердження факту неотримання поштової кореспонденції від Управління, Відповідач надав витяг з журналу реєстрації вхідної кореспонденції за період з 22.02.2017 по 02.03.2017, згідно з яким жодної кореспонденції від Управління комунальної власності не надходило.
При цьому, як встановлено судами у цій справі, на адвокатський запит (про надання інформації щодо поштового відправлення на адресу ОКЗ Львівської обласної ради "Львівський обласний державний клінічний наркологічний диспансер" від Управління комунальної власності Львівської міської ради із долученням копії списку згрупованих відправлень та фіскального чеку) Укрпошта повідомили, що надати інформацію за прізвищем та адресою відправника або адресата можливо лише за штрихованим кодовим ідентифікатором (тринадцятизначним номером) у разі надання такого.
Крім того, під час розгляду цієї справи, суд першої інстанції витребовував у Позивача за клопотанням Відповідача докази у вигляді поштового відправлення №2302-вих-1056 від 23.02.2017 (поштовий конверт) та зобов`язував у разі відсутності подати письмові пояснення. Проте, Управління письмових пояснень суду не надало. Лише представник у судових засіданнях зазначила, що поштовий конверт відсутній, однак жодних доказів, які б підтвердили його знищення, суду надано не було.
З огляду на викладене, господарські суди попередніх інстанцій у справі №914/341/20 дійшли висновку, що укладений між сторонами договір оренди продовжено на той самий строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені, враховуючи відсутність переконливих доказів щодо надсилання Відповідачу повідомлення про припинення договірних правовідносин.
Отже, постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник, та викладена у них правова позиція не могли бути взяті до уваги господарськими судами попередніх інстанцій при вирішенні спору у цій справі, оскільки вони хоча і прийняті за подібного правового регулювання, але за інших фактичних обставин, встановлених судами, з урахуванням інших поданих сторонами доказів, у залежності від оцінки яких вони і були прийняті.
Узагальнюючи доводи скаржника з урахуванням наведеного аналізу зазначених правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду у справі №914/1122/17, від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, від 24.04.2018 у справі №914/866/17, колегія суддів дійшла висновку про неподібність правовідносин у вказаних справах та у справі, що переглядається.
Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 та рішення Господарського суду Львівської області від 12.04.2021 у справі №914/341/20.
Керуючись статтями 234, 235, 296, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження, відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, за касаційною скаргою Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          В. А. Зуєв

Судді                                                                                                     І. С. Берднік

                                                                                                    І. С. Міщенко