ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 р. 	Справа № 520/12921/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2021, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., м. Харків, повний текст складено 02.02.21  по справі № 520/12921/2020
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                        
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту - ГУПФУ в Харківській області, відповідач), в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 01.07.2020 № 2657 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати з 23.06.2020 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-ХІІ з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 23.06.2020 до моменту виплати поточної пенсії за рішенням суду;
- допустити до негайного виконання рішення суду у частині виплати заборгованості з виплати пенсії за віком на пільгових умовах з 23.06.2020 ОСОБА_1 у межах суми стягнення за один місяць.
- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду у даній справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішення відповідача № 2657 від 01.07.2020, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з підстав недосягнення нею необхідного 55-річного віку є протиправним та таким, що порушує конституційне право позивача на соціальний захист, передбачене ст. 46 Конституції України, оскільки, на її думку, право на призначення вказаної пенсії вона набула після досягнення 50 років, що підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, яким зміни до пункту “б” статті 13 Закону № 1788-ХІІ щодо збільшення пенсійного віку, внесені Законом № 213-VІІІ, були визнані неконституційними, а необхідність спеціального та загального стажу відповідачем не оспорюється. Наполягає, що у спірних відносинах за загальним правилом застосуванню підлягають норми Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003, № 1058-IV, як акту права, прийнятого у часі пізніше, а не Закону України “Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991, № 1788-XII, як повинен застосовуватися субсидіарно (додатково) у разі неурегульованості певного питання Законом № 1058-IV.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 року по справі № 520/12921/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, код ЄДРПОУ: 14099344) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 01.07.2020 №2657 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати з 23.06.2020 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-ХІІ з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.
Допущено до негайного виконання рішення суду у частині присудження виплат ОСОБА_1 пенсії у межах суми стягнень за один місяць.
У решті позовних вимог– відмовлено.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривен 80 копійок).
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 по справі №520/12921/2020 скасувати в частині задоволення позову та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 01.07.2020 №2657, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням нею необхідного 55-річного віку є правомірним, оскільки відповідає приписам пп. 2 п.2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з урахуванням змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017, № 2148-VIII, положення якого і підлягають застосуванню до спірних відносин. 
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, позивач вказала на правомірність та законність рішення суду першої інстанції та необґрунтованість тверджень відповідача, викладених в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим просила рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 по справі № 520/12921/2020 залишити без змін, а апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду у Харківській області залишити без задоволення.
В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу послалася на необґрунтованість застосування відповідачем п.2 ч.2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, якими передбачено набуття права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виключно за умови досягнення жінками 55-річного віку, оскільки в даному випадку набуття позивачем права на призначення вказаної пенсії передбачено положеннями п. “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення”, які, зокрема, в частині щодо збільшення пенсійного віку, Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 були визнані неконституційними), за якими отримувати пенсію на більш сприятливих умовах, позивач може після досягнення нею 50 років, а не 55, як зазначено в наведених вище положеннях Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (незважаючи на те, що такі положення законів станом на час звернення позивача до пенсійного органу були чинними та існували одночасно). У зв`язку з чим, вважає, що суд першої інстанції вірно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права. 
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2021 зупинено провадження у справі № 520/12921/2020 до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій адміністративній справі № 360/3611/20.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2021 поновлено провадження у справі № 520/12921/2020 за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 року по справі № 520/12921/2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України  суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 23.06.2020, після досягнення повних 52 років, звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком, відповідно до вимог пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Рішенням ГУ ПФУ у Харківській області від 01.07.2020 № 2657 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у зв`язку з недосягненням нею пенсійного віку, передбаченого статтею 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Зі змісту вказаного рішення вбачається, що на підставі наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу загальний страховий стаж позивача складає – 33 роки 7 місяців 26 днів, у тому числі 14 років 8 місяців 23 дні – за Списком № 2, однак, враховуючи недосягнення особою 55 років, відповідач зазначив про відсутність підстав для призначення їй пенсії за віком, відповідно до вимог пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Не погодившись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернулася до суду з цим позовом про його скасування.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності застосування відповідачем пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 , з підстав недосягнення останньою 55-річного віку, з огляду на наявність у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням віку з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020, на підставі положень Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплатити заборгованість, що виникла починаючи з 23.06.2020, суд першої інстанції виходив з їх передчасності.
Також суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність допущення рішення до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць, оскільки присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (перегляду підлягає рішення в частині задоволенні позову), колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Виходячи зі змісту преамбули Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Згідно зі статтею 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Згідно з пунктом “б” статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” (далі – Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Статтею 13 Закону № 1788-XII було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок відносно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
Отже, за змістом вищенаведеної норми пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.    
У постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 1840/3344/18 Верховний Суд зазначив, що “пенсія за віком” - це свого роду “державний депозит” (примусовий та індивідуальний) кожної особи, який залежить від праці такої особи, та підлягає безумовному поверненню з боку держави у встановленому розмірі протягом всього життя пенсіонера після досягнення певного віку.
Колегія суддів вважає, що вищенаведений правовий висновок необхідно розповсюдити також і на “пенсії за віком на пільгових умовах”.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом “б” статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” № 2148-VIII (далі – Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі – Закон № 1058-ІV) розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
“На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах”.
Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі N 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти “б” - “г” статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення N 1-р/2020).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти “б” - “г” статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV- з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, колегія суддів приходить до висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу “якості закону”, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі “Щокін проти України”).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Такий висновок суду апеляційної інстанції, відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 03.11.2021 по справі №360/3611/20 за результатами перегляду рішення Верховного Суду у зразковій справі від 21.04.2021, до набрання чинності яким, провадження у даній справі було зупинено.
Отже, умовами, за яких жінки набувають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020), а саме п. “б” статті 13, є: 1) зайнятість повний робочий день на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України 2) досягнення 50 років; 3) наявність стажу роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 01.04.2002 по 15.04.2004, з 17.01.2005 по 16.09.2012, з 17.09.2012 по 10.10.2017 працювала лаборантом у Акціонерному товаристві “Біолік” за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 16.01.2003 № 36, що підтверджується відомостями копій трудової книжки НОМЕР_2 , а також уточнюючих довідок Акціонерного товариства “Біолік” від 18.06.2020 № 1230/04, від 22.04.2020 № 906/04, від 13.02.2020 № 381/04, копії яких наявні в матеріалах справи.
Копією паспорту (а.с. 61), що міститься в матеріалах справи, підтверджено, що станом на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (23.06.2020) ОСОБА_1 досягла 52 років (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Як зазначає сам відповідач в оскаржуваному рішенні від 01.07.2020 № 2657 позивач має 14 років 8 місяців 23 дні стажу роботи за Списком № 2 та загального трудового стажу 33 рік 7 місяців 26 днів, тобто у ОСОБА_1 наявний достатній спеціальний та загальний стаж для призначення пенсії.
Таким чином, з наведеного слідує, що позивачем дотримано всі умови для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, передбачені п. “б” статті 13 Закону № 1788-ХІІ, тобто Закону, який, відповідно до наведеного вище висновку Великої Палати Верховного Суду, має застосовуватися до спірних правовідносин.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що єдиною підставою для відмови пенсійним органом позивачу у призначенні спірної пенсії було недосягнення нею 55-річного віку станом на час звернення з відповідною заявою до ГУ ПФУ в Харківській області, з огляду на вимоги п.2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-ІV, які як зазначено вище, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Зауважень щодо дотримання всіх інших умов, необхідних для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зокрема, щодо наявності відповідного стажу, з боку відповідача не було. 
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно п. “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020.
У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 01.07.2020 №2657 про відмову в призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 .. 
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати з 23.06.2020 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-ХІІ з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, колегія суддів зазначає наступне. 
Так, спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
У справі, що переглядається, умови, за наявності яких пенсійний орган зобов`язаний призначити пенсію, визначені п. “б” ст. 13 Закону № 1788-ХІІ. Якщо такі умови наявні, орган повинен призначити пенсію. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу – призначити пенсію або відмовити у її призначенні. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. 
Так, як встановлено вище, станом на час звернення до пенсійного органу 23.06.2020 року ОСОБА_1 виповнилося 52 роки, її загальний страховий стаж складав понад 30 років, а пільговий стаж за Списком № 2 - 14 років 8 місяців 23 дні, наданими до матеріалів справи документами підтверджено зайнятість позивача повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, а тому наявні всі умови, передбачені п. “б” ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, необхідні для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. 
З огляду на викладене, враховуючи наявність усіх необхідних умов, визначених п. "д" ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, а також дату звернення позивача за пенсією - 23.06.2020 (після спливу трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку), що з огляду на дату досягнення нею пенсійного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), відповідає строку, визначеному вказаною нормою, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. "д" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ з урахуванням висновків викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 з  23.06.2020  року.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.
Отже, рішення суду в частині допущення до негайного виконання виплати ОСОБА_1 пенсії в межах суми стягнення за один місяць є вірним.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 по справі № 520/12921/2020 в частині задоволення позову - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій