ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 816/715/17
адміністративне провадження № К/9901/43383/18 

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф., 
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24.07.2017 (суддя - Алєксєєва Н.Ю.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2017 (головуючий суддя - Чалий І.С., судді: Зеленський В.В., Панова Я.В.) у справі №816/715/17.

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу Полтавської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - Полтавська ОДПІ) від 27.10.2016 №Ф-0011861301.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.07.2017, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2017, в позові відмовлено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 оскаржив їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24.07.2017, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2017 та прийняти нове рішення про задоволення позову. 

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначає, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами попередніх інстанцій не враховано положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Порядку взяття на облік та зняття з обліку в органах Пенсійного фонду України платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 №21-6. Також вказує, що не отримував копії наказу та повідомлення про проведення перевірки, а тому перевірки проведена з порушенням пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України. 

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, Полтавською ОДПІ у зв`язку із зверненням позивача до державного реєстратора із заявою про припинення підприємницької діяльності, відповідно до наказу від 21.03.2016 №114 проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 по 01.04.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 01.04.2016.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 06.05.2016 № 94/16-24-13.1-20859146336, в якому відображено висновки про порушення ОСОБА_1 пункту 4 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що полягає у неподанні звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2011 рік, 2012 рік, 2013 рік, 2014 рік. 

У зв`язку з неподанням ФОП ОСОБА_1 звітів про нарахування єдиного внеску за 2011, 2012, 2013, 2014 роки в ході перевірки визначено суму недоплати єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 на суму 20568,43 грн., в т.ч. за 2011 рік на 410,28 7 грн., за 2012 рік на 4572,42 грн., за 2013 рік на 4800,75 грн., за 2014 рік на 5071,75 грн., за  2015 рік (з 01.01.2015 по 12.05.2015) на 2113,23 грн.

На підставі названого акту та за результатами адміністративного оскарження відповідачем 27.10.2016 винесено вимогу про сплату боргу №Ф-0011861301 на суму 20568,43 грн.

Пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Судами встановлено, що наказом Полтавської ОДПІ від 21.03.2016 №114 було призначено позапланову невиїзну документальну перевірку ФОП ОСОБА_1 з терміном її початку - 28.04.2016.

Працівниками Диканського відділення Полтавської ОДПІ  з метою вручення направлення на перевірку 25.03.2016 було здійснено вихід за адресою                                            ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 .), за результатами якого було складено довідку №1 про відсутність підприємця за місцезнаходженням (а.с. 127).

На виконання вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України про проведення невиїзної перевірки сформоване повідомлення №1593/16-24-17.2-20 від 05.04.2016. Зазначене повідомлення та копія наказу Полтавської ОДПІ від 21.03.2016 №114 - були надіслані платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення (поштове відправлення від 05.04.2016 № 3600704090020 на адресу: АДРЕСА_1 ) (а.с.77-81).

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до пункту 2 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з дня набрання чинності цим Законом суб`єкти підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування відповідно до Указу Президента України №727/98 від 03.07.1998 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва», розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів України №13-92 від 26.12.1992 «Про прибутковий податок з громадян», нараховують, обчислюють та сплачують єдиний внесок відповідно до цього Закону.
У зв`язку з набранням чинності Законами України від 04.07.2013 №404-VII "Про внесення змін до Податкового Кодексу України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи (надалі - Закон №404-VІІ ) та від 04.07.2013 №406-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» з 01.10.2013 функції з адміністрування єдиного внеску Пенсійного фонду України передано Міністерству доходів та зборів України.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується, для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім`ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був зареєстрований фізичною особою - підприємцем 06.11.2008 по 12.05.2015 та з 01.01.2012 перебував на сплощеній системі оподаткування.

Згідно реєстраційних облікових даних ІС «Податковий блок» датою взяття на облік ФОП ОСОБА_1 , як платника єдиного соціального внеску, є 06.11.2008, реєстраційний номер 1605036044, клас професійного ризику -1.

Проведеною перевіркою встановлено та позивачем в ході розгляду справи не заперечувався факт неподання ОСОБА_1 звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску протягом 2011-2015 років.

У зв`язку з неподанням ФОП ОСОБА_1 звітів про нарахування єдиного внеску за 2011, 2012, 2013, 2014 роки в ході перевірки визначено суму недоплати єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 на суму 20568,43 грн., в т.ч. за 2011 рік на 410,28 7 грн., за 2012 рік на 4572,42 грн., за 2013 рік на 4800,75 грн., за 2014 рік на 5071,75 грн., за 2015 рік (з 01.01.2015 по 12.05.2015) на 2113,23 грн.

Отже, перевіркою встановлено та підтверджено в ході судового розгляду факт несплати ФОП ОСОБА_1 єдиного внеску на суму 20568,43 грн., відповідно, наявні підстави для донарахування позивачу грошового зобов`язання щодо сплати єдиного внеску.

На запит Диканського відділення Полтавської ОДПІ від 07.07.2017 Решетилівського об`єднане управління пенсійного фонду України Полтавської області повідомило, що ОСОБА_1 був взятий на облік як платник управлінням Пенсійного фонду України в Диканському районі 06.11.2008 відповідно до поданої ним заяви з проханням про взяття на облік як платника. Крім того, повідомило, що за період з 06.11.2008 по 30.09.2013 ним було сплачено єдиного соціального внеску за період січень-липень 2011 року в сумі 2312,07 грн.

За таких обставин та враховуючи, що в ході розгляду справи підтверджено встановлений перевіркою факт неподання ФОП ОСОБА_1 звітів про нарахування єдиного внеску за 2011, 2012, 2013, 2014 роки та недоплати єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 на суму 20568,43 грн., суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про правомірність складення контролюючим органом вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.10.2016 №Ф-0011861301,

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24.07.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2017 у справі №816/715/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	В.В. Хохуляк Л.І. Бившева  Р.Ф. Ханова