ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

01 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/1189/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,     
за участю секретаря судового засідання Ліненко А.О., 
розглянувши у відкритому 
судовому засіданні в м. Дніпро 
апеляційну скаргу                               фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року (головуючий суддя – Юрков Е.О.) в адміністративній справі

за позовом                                         фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 

до                                                   Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області

про                                                   визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (далі - Відповідач), в якому просив:
визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 0002053306, № 0002043306, № 0002033306 від 13.01.2020 року.
В обґрунтування адміністративного позову Позивач, зокрема, зазначив про те що, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 0002053306, № 0002043306, № 0002033306 від 13.01.2020 року є протиправними, оскільки прийняті на підставі необґрунтованих висновків акта перевірки від 10.12.2019 року № 51744/04-36-33-06/ НОМЕР_1 . На думку Позивача, висновки перевірки є невірним, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, а не на достовірних даних. Позивач зазначає, що наказ № 995-п від 25.10.2019 року про призначення вказаної перевірки є протиправним, оскільки відповідно до статті 81 Податкового кодексу України у наказі на проведення документальної позапланово перевірки повинно бути зазначено підставу для її проведення із зазначенням відповідного підпункту пункту 78.1 статті 78 Кодексу. Таким чином проведена перевірка, на думку Позивача, є неправомірною, оскільки призначена та проведена без наявних на те підстав.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року по справі №160/1189/20 у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – відмовлено (т. 1, а.с. 97-99).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку (т. 1, а.с. 124-138, 185-189).
В апеляційній скарзі Позивач, із посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що всупереч положенням податкового законодавства України Відповідач під час перевірки не направляв Позивачу запит про надання первинних документів, натомість прийняв спірні податкові повідомлення-рішення виходячи лише з аналізу даних податкової звітності Позивача, наявної в базах контролюючого органу, на підставі яких така звітність формується. При цьому, Позивач вказує про те, що документальна перевірка за змістом підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку, а відтак акт документальної перевірки, яким встановлені податкові правопорушення, без дослідження первинних документів податкового та бухгалтерського обліку платника податків, не може бути належним та допустимим доказом складу таких порушень в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Крім того, в уточненій апеляційній скарзі Позивач вказує проте, що відповідно до договорів доручення з ТОВ «ВКФ «Навімет», ТОВ «Феррогрупп», ТОВ «ПКФ «Вторметсервіс», ТОВ «ВКФ «Інфокар» ФОП ОСОБА_1 діє як повірений від імені та за рахунок другої сторони та у нього відсутній обов`язок перераховувати суми військового збору з виплат доходів фізичним особам, оскільки Позивач не є податковим агентом для фізичних осіб.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Обґрунтовуючи відзив Відповідач вказав, зокрема, про те, що 14.05.2019 року Позивачу було вручено запит від 13.05.2019 року №56112/10/04-36-1305, в якому запитувалась інформація щодо невідповідності податкових показників, в частині виторгу РРО та отриманої податкової інформації щодо придбання у однієї фізичної особи вторинної сировини та побутових відходів, за винятком брухту чорних та дорогоцінних металів. До ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 31.05.2019 року надійшла відповідь від Позивача за вх. №63808/ФОП, згідно якої підприємець не надав жодних пояснень та підтверджуючих документів стосовно даних розбіжностей. Крім того, Відповідач зазначив і про те, що у зв`язку із тим, що перевірка проводилась на підставі наявної податкової інформації, в т.ч. в базах даних ГУ ДПС у Дніпропетровській області, первинні документи щодо нарахування та виплати доходів найманим робітникам та фізичним особам не надано, перевіркою були взяті до уваги податкові розрахунки форми №1ДФ, як такі, що є підставою нарахованих та/або сплачених грошових коштів на користь фізичних осіб, підставою для нарахування військового збору та періодом нарахування військового збору.
Відповідачем також подано клопотання про неврахування уточненої апеляційної скарги Позивача та відмову у долученні доказів до матеріалів справи, в обґрунтування якого останній вказав про те, що Позивачем не зазначено жодної об`єктивної причини, що не залежали від нього для неможливості надання первинних документів до суду першої інстанції.
Натомість Позивачем надано клопотання про долучення до матеріалів справи копії листа Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, згідно якого Позивача повідомлено про те, що його заява про виявлення відсутності документів ФОП « ОСОБА_2 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), а саме: за період з 01.04.2016 по 15.07.2019: договори та специфікації, прибуткові та видаткові касові ордери, книги по РРО, касова книга, акти прийому-передачі; ТТН, банківські виписки, відомості по заробітній платі, зареєстрована в Самарському ВП ДВП за №10515 від 15.07.2019 та згідно Закону України «Про звернення громадян» розглянута. За результатами розгляду підстав для внесення відомостей до ЄРДР, не встановлено, оскільки відсутні дані які б вказували на наявність кримінального правопорушення. На теперішній час особа причетна до зникнення документів, не встановлена. Розшукові заходи продовжуються, у разі встановлення даної особи будуть вжиті усі заходи для встановлення місця знаходження документів.
06 жовтня 2021 року за вх. №73326/21 від представника Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, з огляду на зайнятість представника Позивача в іншому судовому засіданні 06 жовтня 2021 року о 12:15 год.
В судовому засіданні 06 жовтня 2021 року, з урахуванням думки представника Відповідача, клопотання Позивача про відкладення розгляду задоволено та оголошено перерву у засіданні до 27.10.2021 року о 10:20 год.
В судовому засіданні 27 жовтня 2021 року, колегія суддів порадившись на місці ухвалила відкласти розгляд справи на 17.11.2021 року о 10:00 год. 
В судовому засіданні 17 листопада 2021 року представник Позивача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та надав пояснення.
Представник Відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив та надав пояснення.
Колегія суддів порадившись на місці за усним клопотанням представника Відповідача  про надання часу для ознайомлення з матеріалами справи ухвалила оголосити перерву у засіданні для надання додаткових пояснень та доказів до 01.12.2021 року о 10:00 год.
01 грудня 2021 року від представника Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату для надання додаткових пояснень та документів.
Розглянувши клопотання представника Відповідача, колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовити, з огляду на його необґрунтованість та бездоказовість, у тому числі з урахуванням того, що Відповідачу було надано достатньо часу для ознайомлення з поданими Позивачем доказами та наданням відповідних пояснень, натомість останнім не надано доказів звернення до профільних структурних підрозділів для отримання інформації та не наведено доводів, які б свідчили про відсутність у Відповідача можливості надати додаткові пояснення у судовому засіданні 01 грудня 2021 року.
Відповідач, який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання 01 грудня 2021 року, своїх представників не направив, про причини неявки суд не сповістив.
За таких обставин, колегія суддів, з урахуванням думки представника Позивача, ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи, які не з`явились.
Заслухавши пояснення представника Позивача та представника Відповідача (у судовому засіданні 17 листопада 2021 року), кожного окремо, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у період з 16.03.2016 року по 27.10.2020 року був зареєстрований у встановленому законом порядку та перебував на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області.
У період з 02.12.2019 року по 06.12.2019 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області відповідно до п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1 п.78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України, на підставі наказу від 25.10.2019 року № 995-п було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 за період з 01.10.2016 р. по 31.12.2018 р., з питань правильності нарахування, обчислення та сплати військового збору.
За результатами перевірки 10.12.2019 року складено акт № 51744/04-36-33-06/ НОМЕР_1 , у висновку якого зазначено про встановлення порушень:
1. п.44.1 та п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України в частині не надання до перевірки первинних документів на підставі яких здійснювалися нарахування доходів найманим робітникам та фізичним особам;
2. п.п.1.2, п.п.1.3 та п.п.1.4 п.16-1 підр. 10 р.ХХ, п.п.168.1.2 п.168.1 ст.168, п.57.1 ст.57, п.176.2 ст.176 з урахуванням вимог п.п.14.1.180, п.п.14.1.175, п.14.1 ст.14, п.31.1 ст.31 на виконання вимог п.127.1 ст.127, ч.2 п.126.1 ст.126, п.п.129.1.3 п.129.1 та ч.2 п.129.4 ст.129 Податкового кодексу України, в результаті чого:
а) встановлено заниження сум утримання військового збору з виплат доходів фізичним особам та найманим робітникам у розмірі 28220,83 грн.;
б) встановлено несвоєчасно перераховані суми військового збору у розмірі 440,00 грн., на які буде застосовано штрафну санкцію та нараховано пеню;
в) встановлено нарахування (з урахуванням заниження сум утриманого військового збору у розмірі 28220,83 грн.) та не перерахування сум військового збору з виплат доходів фізичним особам та найманим робітникам, в результаті чого донараховано військовий збір у розмірі 1699440,49 грн., на який буде застосовано штрафну санкцію та нараховано пеню;
3. п.п. б. п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, з урахуванням вимог ч.3 п.3.11 розділу ІІІ наказу Міністерства доходів і зборів України № 4 від 13.01.2015 року «Про Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску» в частині невірного визначення суми утриманого та не перерахованого військового збору.
На підставі акта перевірки № 51744/04-36-33-06/ НОМЕР_1 від 10.12.2019 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 13.01.2020 року прийнято:
- податкове повідомлення-рішення № 0002033306, яким застосовано до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафну санкцію у сумі 510,00 грн.;
- податкове повідомлення-рішення № 0002043306, яким застосовано до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафну санкцію у сумі 1020,00 грн.;
- податкове повідомлення-рішення № 0002053306, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податків і зборів, у тому числі з військового збору, пені, за податковим зобов`язанням на 1699440,49 грн., за штрафними санкціями на 1193746,30 грн. та нараховано пеню у сумі 215071,64 грн.
Правомірність винесення Відповідачем вказаних податкових повідомлень-рішень є предметом судового розгляду у даній справі.
Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки Позивачем на спростування висновків акта перевірки №51744/04-36-33-06/ НОМЕР_1 від 10.12.2019 року не надано жодних доказів, податкові повідомлення-рішення № 0002053306, № 0002043306, № 0002033306 від 13.01.2020 року винесено правомірно, у межах повноважень, наданих відповідачу законодавством України, а тому відсутні підстави для скасування їх судом
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правомірність призначення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 за період з 01.10.2016 р. по 31.12.2018 р., з питань правильності нарахування, обчислення та сплати військового збору, на підставі наказу від 25.10.2019 року № 995-п, підтверджена рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року у справі № 160/841/20, яке набрало законної сили 07 серпня 2020 року.
При цьому, частиною 4 статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року у справі № 160/841/20, питання набуття Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області права на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 на підставі наказу від 25.10.2019 року № 995-п не є спірним у даній справі та розгляду на підлягає.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.
Дані перевірок результатів діяльності платника податків є необхідною передумовою для прийняття податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. 
Акт перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є  носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи  державної податкової служби (пункт 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22 грудня 2010 року №984 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 року за N 34/18772).
Контролюючий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення податкових зобов`язань, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень.
Суд зазначає, що документальна перевірка за змістом підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків, а відтак акт документальної перевірки, яким встановлені податкові правопорушення, без дослідження первинних документів податкового та бухгалтерського обліку платника податків, не може бути належним та допустимим доказом складу таких порушень в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Вказане також підтверджується тим, що відповідно до п.п. 85.4., 85.6, 85.8 ст. 85 Податкового кодексу України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Колегія суддів звертає увагу на те, що порушення способу перевірки доводить неналежне виконання контрольної функції податковим органом та унеможливлює прийняття будь-яких рішень за наслідками такої перевірки. Документальний спосіб дослідження у будь-якому випадку передбачає документи, як предмет такого дослідження, висновок податкового органу про податкове правопорушення по факту відсутності документів можливий виключно у випадку їх ненадання податковому органу платником податку під час проведення належної перевірки.
З матеріалів справи та з пояснень представника Відповідача в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що факт здійснення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 за період з 01.10.2016 по 31.12.2018 без дослідження та оцінки первинних документів бухгалтерського та податкового обліку не заперечується і самим контролюючим органом.
Так, Відповідач в акті перевірки від 10.12.2019 №51744/04-36-33-06/ НОМЕР_1 зазначив про те, що перевірка проведена на підставі наявної податкової інформації, в зв`язку з ненаданням первинних документів з питання правильності нарахування, обчислення та сплати військового збору, за період з 01.10.2016  по 31.12.2018, у разі отримання інформації та/або первинних документів, які вплинуть на результати даної перевірки, які змінять показники визначені даним актом перевірки – будуть вжиті заходи відповідно до вимог ст. 78 Податкового кодексу України (т. 1, а.с. 28, зв. бік).
При цьому, акт перевірки від 10.12.2019 №51744/04-36-33-06/ НОМЕР_1 не містить вказівок про те, що Позивачу під час проведення перевірки направлялись запити про надання копій документів, однак Позивачем такі документи надані не були.
Більш того, в матеріалах даної справи також відсутні докази направлення Позивачу будь-яких запитів про надання копій документів після початку проведення спірної перевірки.
Відповідачем надано лише докази направлення Позивачу запиту від 13.05.2019 року №56112/10/04-36-1305, в якому запитувалась інформація щодо невідповідності податкових показників, в частині виторгу РРО та отриманої податкової інформації щодо придбання у однієї фізичної особи вторинної сировини та побутових відходів, за винятком брухту чорних та дорогоцінних металів.
Однак, вказаний запит було направлено Відповідачем до призначення наказом від 25.10.2019 року спірної документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 за період з 01.10.2016 по 31.12.2018, тому останній не є доказом реалізації контролюючим органом, наданих останньому Податковим кодексом України повноважень, щодо отримання від платника податків копій документів під час проведення перевірки, з метою повного та всебічного дослідження первинних документів та прийняття обґрунтованих рішень за наслідками такої перевірки.
Таким чином, факт відмови Позивача від надання запитуваних документів під час проведення спірної перевірки та, як наслідок, наявність підстав для формування висновків про порушення Позивачем податкового законодавства на підставі дослідження лише наявної у контролюючого органу податкової інформації, Відповідачем не підтверджено.
Вказані обставини свідчать про передчасність висновків Відповідача про порушення Позивачем вимог податкового законодавства з питання правильності нарахування, обчислення та сплати військового збору за період з 01.10.2016  по 31.12.2018, оскільки, як зазначалось вище, під час проведення перевірки Відповідач не запитував у Позивача жодних первинних документів, а Позивач, у свою чергу, не відмовлявся від подання документів на вимогу контролюючого органу. 
Щодо виявлених Відповідачем порушень вимог податкового законодавства з питання правильності нарахування, обчислення та сплати військового збору суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу (підпункти 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України).
Згідно з пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV вказаного Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV вказаного Кодексу.
Підпунктом 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 ПК України визначено, що платником податку з доходів фізичних осіб є, зокрема, податковий агент.
Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається (підпункт б пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України).
Згідно із підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
За змістом підпункту 168.1.2 статті 168.1 статті 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.
Підпунктом 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України визначено, що якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.
Таким чином, податковий агент зобов`язаний перерахувати до бюджету утриманий податок під час виплати доходу, а якщо оподаткований дохід нараховується, але не виплачується платнику податку, то податок підлягає сплаті (перерахуванню) у строки, встановлені Податковим кодексом України для місячного податкового періоду.
Пунктом 126.1 статті 126 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що сплату податків платника податків може здійснювати як самостійно, так і через свого представника на підставі закону або довіреності.
Відповідно до положень ст. 1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.
Статтею 1003 Цивільного кодексу України передбачено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.
Згідно зі ст. 1004 Цивільного кодексу України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.
З матеріалів справи встановлено, що між Позивачем та ТОВ «ВКФ «Інфокар» було укладено договір доручення №05/05-П від 05.05.2017 та №27/07-ІІ від 27.07.2017, відповідно до умов якого довіритель доручає, а повірений бере на себе зобов`язання здійснити правочин щодо придбання для довірителя лома кольорового металу, побутові відходи, метали б/в (п. 1.1. Договору) (т. 1, а.с. 191-196).
Довіритель доручає, а повірений бере на себе зобов`язання закупити зазначений товар від імені та за рахунок Довірителя (п. 1.3 Договору).
Також, між Позивачем та ТОВ «ВКФ «Навімет» було укладено договір доручення №24/4-П від 24.04.2018 року, відповідно до умов якого довіритель доручає, а повірений бере на себе зобов`язання здійснити правочин щодо придбання для довірителя лома кольорового металу, побутові відходи, метали б/в (п. 1.1 Договору) (т. 1, а.с. 208-210).
Довіритель доручає, а повірений бере на себе зобов`язання закупити зазначений товар від імені та за рахунок Довірителя (п. 1.3 Договору).
Крім того, між Позивачем та ТОВ «Феррогрупп» було укладено договір доручення №1/04 від 01.04.2016, відповідно до умов якого довіритель доручає, а повірений бере на себе зобов`язання здійснити правочин щодо передбачення для довірителя лома кольорового металу, побутові відходи, метали б/в (п.1.1 Договору) (т. 1, а.с. 211-213).
Довіритель доручає, а повірений бере на себе зобов`язання закупити зазначений товар від імені та за рахунок Довірителя (п. 1.3 Договору).
Між Позивачем та ТОВ «ПКФ «Вторметсервіс» також було укладено доручення №26/06-Г від 29.06.2016, відповідно до умов якого довіритель доручає, а повірений бере на себе зобов`язання здійснити правочин щодо передбачення для довірителя лома кольорового металу, побутові відходи, метали б/в (п.1.1 Договору) (т. 1, а.с. 214-216).
Довіритель доручає, а повірений бере на себе зобов`язання закупити зазначений товар від імені та за рахунок Довірителя (п. 1.3 Договору).
З метою виконання вищевказаних договорів доручення Позивачем було укладено 274 договори поставки з фізичними особами щодо придбання металевих побутових відходів (т. 1, а.с. 218-250; т. 2, а.с. 1-250; т. 3, а.с. 1-250; т. 4, а.с. 1-92), за якими було придбано металеві відходи та передано останні: ТОВ «ВКФ «Інфокар» за договором доручення №05/05-П від 05.05.2017 та №27/07-ІІ від 27.07.2017, ТОВ «ВКФ «Навімет» за договором доручення №24/4-П від 24.04.2018, ТОВ «Феррогрупп» за договором доручення №1/04 від 01.04.2016, ТОВ «ПКФ «Вторметсервіс» за договором доручення №26/06-Г від 29.06.2016, що підтверджується актами приймання металів.
У зв`язку з придбанням для довірителів металевих побутових відходів, ТОВ «ВКФ «Інфокар», ТОВ «ВКФ «Навімет», ТОВ «Феррогрупп», ТОВ «ПКФ «Вторметсервіс» перерахували грошові кошти Позивачу для здійснення розрахунків з фізичними особами, що підтверджується банківськими виписками.
Вищевикладені обставини свідчать про те, що Позивач на підставі належних первинних документів відобразив в бухгалтерському обліку операції за договорами доручення, і повинен був задекларувати прибуток виключно за рахунок договору доручення, що виключає у нього правові підстави для перерахуванням сум військового збору з виплат доходів фізичним особам, оскільки Позивач не є податковим агентом для фізичних осіб, з якими останнім здійснювались розрахунки від імені та коштами ТОВ «ВКФ «Інфокар», ТОВ «ВКФ «Навімет», ТОВ «Феррогрупп», ТОВ «ПКФ «Вторметсервіс».
Суд апеляційної інстанції приймає до уваги надані Позивачем разом з уточненою апеляційною скаргою копії первинних документів, з огляду на те, що Позивач мав об`єктивну неможливість подання таких документів до контролюючого органу та суду першої інстанції з огляду на відсутність інформації про їх місце знаходження, що підтверджується листом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, згідно якого Позивача повідомлено про те, що його заява про виявлення відсутності документів ФОП « ОСОБА_2 » (код ЄДРПОУ 3366716337), а саме: за період з 01.04.2016 по 15.07.2019: договори та специфікації, прибуткові та видаткові касові ордери, книги по РРО, касова книга, акти прийому-передачі; ТТН, банківські виписки, відомості по заробітній платі, зареєстрована в Самарському ВП ДВП за №10515 від 15.07.2019 та згідно Закону України «Про звернення громадян» розглянута. За результатами розгляду підстав для внесення відомостей до ЄРДР, не встановлено, оскільки відсутні дані які б вказували на наявність кримінального правопорушення. На теперішній час особа причетна до зникнення документів, не встановлена. Розшукові заходи продовжуються, у разі встановлення даної особи будуть вжиті усі заходи для встановлення місця знаходження документів.
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень рішень суб`єкт владних повноважень діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 18 березня 2021 року підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на вищевикладене та з урахуванням наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції та часткового задоволення позовних вимог, колегія суддів здійснює розподіл судових витрат шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 43145015) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 26275 (двадцять шість тисяч двісті сімдесят п`ять) гривень 00 копійок, з яких: 10510 грн. – судовий збір за подання позовної заяви, 15765 грн. – судовий збір за подання апеляційної скарги.
Керуючись статтями 243, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року по справі №160/1189/20 - скасувати.
Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 13 січня 2020 року №0002053306, №0002043306 та №0002033306.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 43145015) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 26275 (двадцять шість тисяч двісті сімдесят п`ять) гривень 00 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
В повному обсязі постанова складена  14 грудня 2021 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов