Справа № 459/3124/20                                Головуючий у 1 інстанції: Дем"яновська Ю.Д. 
Провадження № 22-ц/811/1384/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 
Категорія:

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача: Левика Я.А.,
суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області в складі судді Дем`яновської Ю.Д. від 11 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

в с т а н о в и л а : 

рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 11 лютого 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на користь ОСОБА_1 35000 (тридцять п`ять тисяч) гривень середнього заробітку за час затримки в проведенні розрахунку з 05.08.2020 року до 22.10.2020 року. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на користь ОСОБА_1 840,80 грн. судового збору.
В решті позовних вимог відмовлено.
Дане рішення оскаржило ПрАТ «Шахта «Надія».
В апеляційній скарзі просять скасувати рішення та постановити нове рішення, яким зменшити позивачу розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
Вказують, що не можуть погодитись з рішенням суду першої інстанції і рахують його таким, що винесене з порушенням норм матеріального права; з недотриманням норм процесуального права; з ненаданням належної оцінки матеріалам справи; з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зазначають, що суд першої інстанції при винесенні рішення не врахував, що станом на дату винесення судового рішення заборгованість перед позивачем по заробітній платі була відсутня, а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнутий судом, склав 35 000, 00 грн. На їхню думку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 35 000, 00 грн. є явно завищеним і неспівмірним, оскільки заборгованість по заробітній платі перед відповідачем відсутня. Крім того, стягнення середнього заробітку в розмірі, визначеному судом першої інстанції може бути несправедливим стосовно роботодавця, а також стосовно третіх осіб, в даному випадку працівників шахти, оскільки майновий тягар відповідних виплат унеможливлює виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим для ПрАТ «Шахта «Надія». Також вказують, що вина відповідача в несвоєчасній виплаті заборгованості по заробітній платі відсутня. Звертають увагу, що станом на дату подання апеляційної скарги примірник позовної заяви на адресу шахти не надходив. Таким чином ПрАТ «Шахта «Надія» немала можливості підготувати обґрунтований відзив на позовну заяву та надати відповідні докази, тобто не мала реальної можливості захистити свої права у суді. 
Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст.13, ч.ч.1,6 ст. 81, ст.ст. 76, 141 ЦПК України, ст.ст. 4, 94, 116, 117 КЗпП України, ч.7 ст. 43 Конституції України, ст.ст. 1, 27 Закону України «Про оплату праці», п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосуванням судами законодавства про оплату праці», постанову КМУ № 100 від 08.02.1995 року, постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, постанову Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі №459/6583/16-ц, та задовольняючи частково позов, виходив з того, що згідно копії трудової книжки, 13.04.2020 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КзПП України. Відповідно до копії довідки №15/876 від 10.06.2020 року, виданої ПрАТ Шахта «Надія», заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 станом на 10.06.2020 року становить 16341,17 грн. Згідно копії довідки №15/873 від 10.06.2020 року, виданої ПрАТ Шахта «Надія», середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1165,91 грн. (така розрахована виходячи із нарахованих виплат за останні два місяці роботи, а саме: лютий 2020 року – 25 787,15 грн. за 22 відпрацьовані дні та березень 2020 року – 1028,88 грн. за 1 відпрацьований день). Суд встановив, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 04.08.2020 року стягнуто з ПрАТ «Шахта «Надія» на користь ОСОБА_1 40 000,00 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку з 14.04.2020 року по 04.08.2020 року, 4 923,52 грн. не донарахованої суми компенсації за невикористану відпустку, 10 589,74 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Платіжними дорученнями від 22.10.2020 року відповідачем перераховану позивачу 719,62 грн., 422,64 грн., 9,447 грн., що сумарно відповідає сумі нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 10589,74 грн згідно рішення Червоноградського міського суду Львівської області. Також суд встановив, що розрахунок під час звільнення з позивачем проведений не був, та заборгованість з невиплаченої позивачу заробітної плати на день його звільнення становила 10 589,74 грн. Суд зазначив, що довідка відповідача про середньоденну заробітну плату позивача в розмірі 1165,91 грн, розрахунок якої відповідає Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року. Суд вказав, що враховуючи те, що позивач з 14.07.2020 року працевлаштований, на його користь вже стягнуто з відповідача часткову компенсацію за затримку в проведенні розрахунку при звільненні за період з 14.04.2020 року по 04.08.2020 року, станом на день звернення до суду відповідач погасив перед позивачем заборгованість по заробітній платі, враховуючи компенсаторний характер правової відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд прийшов до висновку про зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, що в повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в Постанові від 17 березня 2020 року провадження № 61-25562св18 справа № 569/6583/16-ц. Таким чином, суд вважав необхідним зменшити суму компенсаційних виплат позивачу до 35000 гривень, що відповідатиме обставинам справи, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Також суд зазначив, що питання розподілу судових витрат слід провести із застосуванням положень ст.141 ЦПК України.
Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону та підстав для скасування оскаржуваного рішення суду немає.
9.11.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПрАТ «Шахта «Надія», у якому просив:
?стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на його користь середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 05.08.2020 року по 21.10.2020 року в розмірі 62959,14 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом №73-к від 13.04.2020 року його обуло звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП. На день звільнення існувала заборгованість з виплати заробітної плати за період 17.01.2020 року по 13.04.2020 року, яка всупереч нормам законодавства йому була виплачена не в день звільнення, а лише 22.10.2020 року. Відтак, враховуючи те, що відповідач не провів із ним повного розрахунку при звільненні, просить стягнути з останнього на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 05.08.2020 року по 21.10.2020 року.
       Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
       Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Як вбачається із матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, – згідно копії трудової книжки позивача – 13.04.2020 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. (а.с.5).
       Згідно копії довідки №15/876 від 10.06.2020 року, виданої ПрАТ Шахта «Надія», заборгованість з заробітної плати перед ОСОБА_1 станом на 10.06.2020 року становить 16341,17 грн. (а.с.6).
       Згідно довідки №15/873 від 10.06.2020 року, виданої ПрАТ Шахта «Надія», середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1165,91 грн. (така розрахована виходячи із нарахованих виплат за останні два місяці роботи, а саме: лютий 2020 року – 25 787,15 грн. за 22 відпрацьовані дні та березень 2020 року – 1028,88 грн. за 1 відпрацьований день) (а.с.7). 
Крім цього, позивач в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив суду, що з 14.07.2020 року працює в шахті «Червоноградська» ДП «Львіввугілля».
       Судом першої інстанції, також, встановлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 04.08.2020 року стягнуто з ПрАТ «Шахта «Надія» на користь ОСОБА_1 40 000,00 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку з 14.04.2020 року по 04.08.2020 року, 4923,52 грн. не донарахованої суми компенсації за невикористану відпустку, 10 589,74 грн. нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.
       Платіжними дорученнями від 22.10.2020 року відповідачем перераховану позивачу 719,62 грн., 422,64 грн., 9,447 грн., що сумарно відповідає сумі нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 10589,74 грн. згідно рішення Червоноградського міського суду Львівської області. (а.с.8,9,37-39).
       Відповідно, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що наявний між сторонами спір, зокрема, про розмір належних позивачеві сум при звільненні, вирішено на користь позивача, що підтверджується рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 04.08.2020 року, відтак відповідач повинен сплатити позивачеві кошти передбачені у статті 117 КЗпП.
За загальним правилом пункту 2 (абзаци 3, 4) Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (далі - Порядку), середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що розрахунок під час звільнення з позивачем проведений не був та заборгованість з не виплаченої позивачу заробітної плати на день його звільнення становила 10 589,74 грн.
Окрім цього, судом першої інстанції встановлено, що позивач з 14.07.2020 року працевлаштований; на його користь вже стягнуто з відповідача часткову компенсацію за затримку в проведенні розрахунку при звільненні за період з 14.04.2020 року по 04.08.2020 року; станом на день звернення до суду відповідач погасив перед позивачем заборгованість по заробітній платі та враховуючи компенсаторний характер правової відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд пришов до висновку про зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України до 35000 гривень, що відповідатиме обставинам справи, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково. 
Колегія суддів, зважаючи на те, що рішення позивачем не оскаржене, вважає, що доводи апеляційної скарги таких висновків суду першої інстанції жодним чином не спростували.
       За таких обставин, колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
       Доводи скарги про значну заборгованість у відповідача не слід вважати такими, що свідчать про певні поважні причини невиплати заробітної плати позивачу та не вказують про те, які заходи відповідачем вживалися заздалегідь, для уникнення ситуації із значною заборгованістю, а не після виникнення такої. 
Неотримання ж поштової кореспонденції від суду, що надсилалася за офіційною адресою відповідача, яка ним вказана і в апеляційній скарзі як адреса для листування, – не свідчить про певні процесуальні порушення допущені судом, а навпаки може свідчити про недобросовісність дій (бездіяльності) відповідача при розгляді справи. 
       Решта доводів скарги обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують.
       Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги вцілому слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 

               п о с т а н о в и л а :

       апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» – залишити без задоволення.
               Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 лютого 2021 року – залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

       Повний текст постанови складено 11 листопада 2021 року.

Головуючий:                                                                                                Я.А. Левик

Судді:                                                                 Р.В. Савуляк

                                                                                М.М. Шандра