ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" жовтня 2021 р.           Справа№ 920/662/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Козир Т.П. 
          Кравчука Г.А. 
 
за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 05.10.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду Сумської області
від 01.06.2021 (повний текст рішення складено 15.06.2021)
у справі №920/662/20 (суддя Котельницька В.Л.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія  "Нафтогаз України"
до Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" 
про стягнення 7279029,50 грн,
ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до суду з позовом до Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання", у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 7279029,50 грн  заборгованості, з яких 5119815,91 грн основного боргу, 1170558,69 грн пені, 348602,19 грн 3 % річних, 640052,71 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу від 28.11.2017 №6324/1718-КП-29 щодо оплати природного газу, поставленого у листопаді 2017 р. - квітні 2018 р.
В поданих місцевому господарському суді 25.03.2021 поясненнях  відповідач позовні вимоги визнав, надавши свій контррозрахунок, та просив суд при вирішенні справи зменшити на 90% заявлений до стягнення позивачем розмір: пені - до суми 117055,87 грн та 3% річних - до суми 34860,22 грн, посилаючись на скрутне фінансове становище підприємства.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 01.06.2021 у справі №920/662/20 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 5119815,91 грн основного боргу за договором постачання природного газу від 28.11.2017 №6324/1718-КП-29, 585279,35 грн пені, 348602,19 грн 3% річних, 640052,71 грн інфляційних втрат, а також 109185,44 грн витрат по сплаті судового збору.  В іншому - відмовлено.
Рішення суду мотивоване встановленням обставин щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу від 28.11.2017 №6324/1718-КП-29 щодо оплати природного газу, поставленого у листопаді 2017 р. - квітні 2018 р.; також судом враховано факт визнання відповідачем заборгованості. Суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат, 3% річних, пені, з урахуванням встановленого судом факту прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем. При цьому, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення пені на 50%. 
Не погоджуючись із вказаними рішенням суду, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 585279,34 грн та прийняти нове рішення, яким в цій частині позовні вимоги задовольнити.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального права, зокрема, ст. ст. 549-552, 599 ЦК України, та процесуального права, зокрема, ст. ст. 236, 238, 239 ГПК України. Апелянт стверджує про відсутність виключних та достатніх підстав для зменшення пені; вказує, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду; зазначає, що держава, покладаючи на AT "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" спеціальні обов`язки з постачання природного газу, не виконує свої зобов`язання з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, тим самим спричиняючи до збитків.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 01.06.2021  у справі №920/662/20; призначено розгляд апеляційної скарги.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду постановлено у відповідності до вимог чинного законодавства.
20.09.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія  "Нафтогаз України".
В судове засідання апеляційної інстанції 05.10.2021 представник відповідача не з`явився.
Колегія суддів звертає увагу на те, що учасники у справі належним чином повідомлені про місце, дату і час судового розгляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення учасникам справи.
З огляду на викладене, а також враховуючи те, що явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представника відповідача.
В судовому засіданні апеляційної інстанції 05.10.2021 представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив суд скаргу задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 585279,34 грн та прийняти нове рішення, яким в цій частині позовні вимоги задовольнити.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.
28.11.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як постачальником, та Акціонерним товариством "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання", як споживачем, укладено договір постачання природного газу №6324/1718-КП-29 (далі - Договір).
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №226 змінено тип Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія  "Нафтогаз України"
Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити його на умовах цього Договору.     
Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями (пункт 1.2 договору).
Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1. договору).
Відповідно до актів приймання-передачі природного газу за листопад 2017 року - квітень 2018 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 11392782,31 грн.
Відповідачем зазначена вартість поставлено газу сплачена частково, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за договором в сумі 5119815,91 грн.
Позивач, з огляду на неналежне виконання відповідачем  договору, звернувся до суду з даним позовом щодо стягнення з відповідача 5119815,91 грн основного боргу, 1170558,69 грн. пені, нарахованих за загальний період з 26.12.2017 по 25.11.2018, 348602,19 грн 3 % річних, нарахованих за загальний період з 26.12.2017 по 22.05.2020, 640052,71 грн інфляційних втрат, нарахованих за загальний період з 26.12.2017 по 30.04.2020.
Згідно з п. 1 ч. 2     ст. 11 Цивільного кодексу України     підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1     ст. 174 Господарського кодексу України     господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом,     а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Частиною 1     ст. 627 Цивільного кодексу України     передбачено, що відповідно до     статті 6 цього Кодексу     сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього     Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.     
Частиною 1     ст. 626 Цивільного кодексу України     встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.     
Відповідно до ч. 1     ст. 173 Господарського кодексу України     господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За приписами     ст. 712 Цивільного кодексу України     за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За приписами ч. 1     ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).     
Відповідно до ч. 1     ст. 193 Господарського кодексу України     суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином     відповідно до закону, інших правових     актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.     
Аналогічні положення містяться у ч. 1     ст. 526 Цивільного кодексу України.
Статтею 193 Господарського кодексу України     та     ст. 525 Цивільного кодексу України     визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.
Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором, враховуючи факт визнання відповідачем заборгованості у поданих ним поясненнях (т.3 а.с. 148-150), вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 5119815,91 грн основного боргу за договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно зі   ст. 610 Цивільного кодексу України     порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до  ст. 612 Цивільного кодексу України     боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частина 1     ст. 216 Господарського кодексу України     передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ст.     546,     549 Цивільного кодексу України     виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно зі     ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.     
Зі ст. 230 Господарського кодексу України   випливає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з п. 4     ст. 231 Господарського кодексу України     у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Сторони у договорі погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктом 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості,  пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п.8.2 Договору).
Дослідивши поданий позивачем розрахунок пені, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що він проведений правильно з дотриманням умов договору та законодавчих норм.    
Разом з тим, відповідач просив зменшити розмір пені до 90%. Підставою для зменшення розміру пені відповідач зазначав про скрутне матеріальне становище підприємства, посилаючись, що за даними Звіту про фінансові результати за 2020 рік AT "Сумське НВО" отримало збиток у сумі 3691939000,00 грн. Також відповідач зазначав, що станом 01.04.2021 заборгованість споживачів перед AT "Сумське НЕЮ" за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання склала 200745631,57 грн; станом на 26.04.2021 державою не відшкодовано AT "Сумське НВО" 192576,16 тис. грн різниці між фактичними витратами та встановленими тарифами на теплову енергію та послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. 
За змістом ч. 3     ст. 551 Цивільного кодексу України     розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1     ст. 233 Господарського кодексу України     у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.     
Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.     
Колегія суддів вважає, зменшення розміру пені на 50% є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.
Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, відповідно до конкретних обставин справи зробив правильний висновок про можливість зменшення нарахованої позивачем пені на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України, такий висновок ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України та відповідає сформованій та сталій судовій практиці, у тому числі суду касаційної інстанції, щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню на користь позивача - 585279,35 грн пені.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.
Перевіривши розрахунок суми інфляційних витрат та 3% річних, суд встановив, що він зроблений правильно та відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають 348602,19 грн 3 % річних, нарахованих за загальний період з 26.12.2017 по 22.05.2020, та 640052,71 грн інфляційних втрат, нарахованих за загальний період з 26.12.2017 по 30.04.2020, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні клопотання про зменшення суми 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на те, що заявлені на підставі ст. 625 ЦК України є відповідальністю за невиконання грошового зобов`язання, а не видом забезпечення виконання зобов`язання, який може бути зменшений за приписами ст. 551 ЦК України.
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на апелянта у відповідності до статті 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Сумської області від 01.06.2021 у справі №920/662/20 залишити без змін.
Матеріали справи №920/662/20 повернути Господарському суду Сумської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 12.10.2021.

Головуючий суддя                                                            Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                Т.П. Козир

                                                                                Г.А. Кравчук