ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 р. 	Справа № 520/1722/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., м. Харків, по справі № 520/1722/21
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Слобожанський миловар»,
до Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України
про стягнення пені, -
в с т а н о в и в:
04.02.2021 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Слобожанський миловар» (далі – ТОВ «Слобожанський миловар», підприємство) звернулось до суду з позовом, яким (з урахуванням уточнень) просить стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ «Слобожанський миловар» (код ЄДРПОУ 30357250) пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в сумі 70.261,58 грн шляхом перерахування вказаної суми на поточний рахунок IBAN НОМЕР_1 в АТ «ПроКредитБанк», МФО 320984).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 року адміністративний позов ТОВ «Слобожанський миловар» про стягнення пені задоволено, а саме, стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ  «Слобожанський миловар»  (адреса: вул. Сумський шлях, буд. 53, с. Подвірки, Дергачівський район, Харківська область, 62371, код ЄДРПОУ 30357250) пеню, нараховану на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в сумі 70.261,58 грн за період прострочення з 27.05.2020 року по 31.03.2021 року шляхом перерахування вказаної суми на поточний рахунок IBAN НОМЕР_1 в АТ «ПроКредитБанк», МФО 320984.
Судом проведений розподіл судових витрат  - стягнуто на користь ТОВ «Слобожанський миловар» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 2.270,00 грн.
Не погоджуючись із судовим рішенням, ГУ ДПС у Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги ГУ ДПС у Харківській області зазначило, що судом першої інстанції невірно застосовано приписи п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України (далі – ПК України). Також контролюючий орган зазначив, що на поточну дату відсутні технічні можливості здійснення процедур відшкодування сум залишків бюджетного відшкодування ПДВ, що підлягають включенню до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування і їх реалізація можлива лише після запровадження механізму такого відшкодування.
Відповідно до п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України  суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів, вивчивши обставини справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи  апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги  апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що СДПІ з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального ГУ Міндоходів був складений акт від 19.05.2014 року № 163/28-09-47 документальної позапланової виїзної перевірки декларування ТОВ «Слобожанський миловар» від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за лютий 2014 року та достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за лютий 2014 року на рахунок платника у банку.
Відповідно до висновків акта перевірки встановлено порушення ТОВ «Слобожанський миловар» вимог абз. «б» п.  187.1 ст. 187, п.  198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п.  201.10 ст. 201 ПК України щодо завищення сум и податкового кредиту за лютий 2014 року на суму ПДВ 758.951,00 грн, що призвело до порушення п. 200.1  ст. 200, п. 200.3 ст. 200 ПК України, а саме: завищення суми від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту за лютий 2014 року на суму 509.262,00 грн та заниження ПДВ до сплати в бюджет за лютий 2014 року на суму 249.689,00 грн; порушення пп. 200.4 ст. 200 ПК України, що призвело до завищення бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за лютий  2014 року на 554.374,00 грн.
На підставі висновків акту перевірки, 30.05.2014 року податковим органом прийнято, зокрема, податкове повідомлення-рішення № 0000074700, яким ТОВ «Слобожанський миловар» зменшено суму бюджетного відшкодування на суму 554.374,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 277.187,50 грн.
Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржене позивачем до Харківського окружного адміністративного суду, який постановою від 03.07.2014 року по справі № 820/10736/14, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.08.2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.04.2016 року (справа № К/800/46231/14), скасував зазначене повідомлення-рішення та підтвердив право позивача на бюджетне відшкодування податку на додану вартість у сумі 554.374,00 грн., задекларованій за лютий 2014 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 року, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2019 по справі № 820/3537/17 адміністративний позов ТОВ «Слобожанський миловар» до Харківського управління офісу великих платників податків ДФС, ГУ ДФС у Харківській області, ГУ Державної казначейської служби у Харківській області  про стягнення суми -  задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України в особі ГУ Державної казначейської служби у Харківській області на користь ТОВ «Слобожанський миловар» пеню, нараховану на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в сумі 462.151,32 грн шляхом перерахування вказаної суми на рахунок № НОМЕР_2 в АТ «Про КредитБанк», МФО 320984.
При цьому предметом розгляду вказаної справи було нарахування до стягнення пені на невідшкодоване ПДВ за лютий 2014 року за період прострочення з 11.08.2014 року по 10.07.2018 року.
За наслідками невідшкодування ТОВ «Слобожанський миловар» ПДВ за лютий 2014, товариство зверталося до суду з адміністративним позовом про стягнення пені за період прострочення з 11.07.2018 року по 15.05.2019 року. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 року у справі № 520/3669/19 позовні вимоги задоволено. Рішення набрало законної сили 12.08.2019 року.
Також, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року по справі № 520/9193/19 задоволено адміністративний позов ТОВ «Слобожанський миловар» та підтверджено правомірність пені нарахованої на суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за період з 16.05.2019 року по 23.09.2019 року. Рішення набрало законної сили 16.03.2020 року.
В зв`язку з подальшим не відшкодуванням ПДВ за лютий 2014 року в сумі 554.374,00 грн, у травні 2020 року ТОВ «Слобожанський миловар» звернулося до суду з позовом про стягнення пені за період з 24.09.2019 року по 26.05.2020 року в сумі  56.031,49 грн та в межах справи № 520/5865/2020 рішенням від 27.07.2020 року стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Слобожанський миловар» пеню, нараховану на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в сумі 56.031,49 грн.
У зв`язку з тим, що пеня за період прострочення з 27.05.2020 року по 31.03.2021 року на суму бюджетної заборгованості за лютий 2014 року у розмірі 70.261,58 грн не виплачена підприємству,  позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що контролюючим органом не забезпечено реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. Конституції України, оскільки останнім було порушено право позивача на отримання пені, нарахованої у зв`язку із наявністю бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до  ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно вимог ч. 2  ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження  надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням  принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням  необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки  проведення розрахунків врегульовано  ст. 200 ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. 200.7 ст. 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. 
Пунктом 200.10 ст. 200 ПК України визначено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.
Згідно з п.  200.12   ст.  200 ПК України  контролюючий орган зобов`язаний протягом п`яти робочих днів після закінчення перевірки або подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. 
Відповідно до п. 200.15 ст. 200 ПК України, у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.
Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.
Відповідно до п.  200.23 ст. 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.
Виходячи з аналізу зазначених норм, колегія суддів приходить до висновку, що у разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування, передбачених пунктами 200.7  та 200.8 ст.  200 ПК України  вимог, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування органом державної податкової служби за результатами проведення камеральної чи документальної позапланової виїзної перевірки, цей орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. Протягом п`яти операційних днів після отримання зазначеного висновку орган Державного казначейства України повинен видати платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку. На суми податку, не відшкодовані протягом визначених статтею 200 Податкового кодексу України  строків, які вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість, нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Неподання органом державної податкової служби після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв`язку з цим заборгованості бюджету з податку на додану вартість, не позбавляє платника податку права пред`явити вимоги про стягнення зазначеної пені.
Так, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2014 року по справі № 820/10736/14, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.08.2014 року, підтверджено право позивача  на відшкодування ПДВ  за лютий 2014 року на загальну суму 554.374,00 грн, та на момент розгляду даної справи ПДВ відповідачем не відшкодовано, що останнім не заперечується.
Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 01.12.2020 року по справі № 820/4964/16 залишив без змін постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2017 року, якими визнано протиправною бездіяльність СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Міжрегіонального управління ДФС з ненадання висновку до Державного казначейства України щодо здійснення бюджетного відшкодування в розмірі 554.374,00 грн, зменшеного податковим повідомленням-рішенням від 30.05.2014 року № 0000074700 за лютий 2014 року та зазначив, що невиконання податковим органом обов`язку, передбаченого п. 200.15 ст. 200 ПК України порушує право позивача на отримання бюджетного відшкодування
Крім того, в матеріалах справи наявний лист ГУ ДПС у Харківській області від 29.04.2021 року № 163/20-40-18-06-21 щодо включення залишків невідшкодованих сум ПДВ до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 01.02.2016 року, за яким станом на 01.01.2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовано з бюджету, що також підтверджує не відшкодування контролюючим органом на момент розгляду даної справи ПДВ позивачу (а.с.82-84).
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що згідно приписів п. 200.23. ст. 200 ПК України  на суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 року по справі № 820/3537/17, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.03.20109 року підтверджено, що датою з якої у позивача виникло право на отримання (нарахування) пені є 27.08.2014 року.
Отже, момент виникнення пені у розумінні п. 200.23 ст. 200 ПК України  є 27.08.2014 року, що відповідно до ч. 4  ст. 78 КАСУ  не потребує додаткового доказування оскільки встановлено розглядом справи № 820/3537/17.
Згідно правового висновку, що викладеного у постанові Верховного Суду від 24.11.2020 року по справі № 808/660/16 для здійснення обрахунку пені застосуванню підлягає розмір облікової ставки, встановлений Національним банком України на момент виникнення пені, тобто на 27.08.2014 року. При цьому законом не визначено можливість її (облікової ставки) зміни протягом строку дії бюджетної заборгованості, включаючи день погашення.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Постановою Правління Національного банку України від 15.07.2014 року № 417  «Про регулювання грошово-кредитного ринку» передбачено встановити з 17 липня 2014 року облікову ставку в розмірі 12,5%, яка діяла до 13 листопада 2014 року. Отже, розрахунок пені за період з 27.05.2020 року по 01.02.2021 року складає: з 27.05.2020 року по 31.12.2020 року (219 днів) - 12,5 %; сума пені 554.374,00 грн х 12,5% х 1,2/100%/366 днів х 219 днів = 49.757,34 грн; з 01.01.2021 року по 31.03.2021 року (90 днів) - 12,5 % сума пені 554.374,00 грн х 12,5% х 1,2%/100%/365 днів х 90 днів = 20.504,25 грн. Всього сума пені складає 70.261,58 грн.
Оскільки, згідно наданого представником позивача детального розрахунку заявленої до стягнення пені за період з 27.05.2020 року по 31.03.2021 року (всього 309 днів прострочення), остання складає 70.261,58 грн, колегія погоджується із висновком суду першої інстнації про обґрунтованість стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ «Слобожанський миловар» пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в сумі 70.261,58 грн за період прострочення з 27.05.2020 року по 31.03.2021 року.
При цьому, апеляційна скарга не містить доводів щодо обрахованої позивачем суми стягнутої пені.
Посилання контролюючого органу в апеляційній скарзі на відсутність механізму відшкодування сум ПДВ, включених до Тимчасового реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування та структури такого реєстру, є необґрунтованим, оскільки неподання органом державної податкової служби після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновків із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та не погашення у зв`язку з цим заборгованості бюджету з податку на додану вартість, не позбавляє платника податку пред`явлення вимоги про стягнення пені за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість, починаючи з моменту виникнення такої заборгованості до часу звернення до суду за захистом своїх прав, як і дані обставини не позбавляють податковий орган обов`язку виконати набуті ним зобов`язання, виходячи з принципу належного врядування, що випливає з положень  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У своїй постанові від 12.02.2019 року у справі № 826/7380/15  Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від 04.11.1950 року, кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява N 33202, § 100)).
За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви N 68385/10 та N 71378/10, § 35)).
ЄСПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява N 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).
ЄСПЛ також неодноразово наголошував, що держава не має права посилатись на відсутність певного нормативного акту, що визначає механізм реалізації прав та свобод, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії при врегулюванні спірних правовідносин. (справа «Кіладзе проти Грузії»).
За таких обставин, владний суб`єкт не може посилатися на нормативний акт, що набув сили після спливу строку для виконання зобов`язання та на відсутність механізму як на підставу правомірності його бездіяльності та звільнення його від відповідальності у вигляді нарахованої пені на суму невідшкодованої бюджетної заборгованості з ПДВ.
Враховуючи встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та  вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення права позивача на отримання пені, нарахованої в зв`язку з наявністю бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ.
Відповідно до ст.  242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судомвідповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на  підставі  повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам  ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.
Згідно зі  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення,  рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове  рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, яке є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу ГУ ДПС у Харківській області без задоволення, а судове рішення без змін.
Інші доводи сторін на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).  
          На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 по справі № 520/1722/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    О.М. Мінаєва