ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року	Львів	Справа № 380/5548/21 пров. № А/857/14334/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Довга О.І., Запотічного І.І., 

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року, ухвалене суддею Качур Р.П. у порядку письмового провадженнями без участі сторін, у справі №380/5548/21 за адміністративним позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврошпон» до Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,-
                                      
                                                         ВСТАНОВИВ:

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 позов задоволено.
18 червня 2021 року на адресу суду представником позивача засобами поштового зв`язку скеровано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, вимогами якої є вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Представником позивача заявлено до стягнення понесені позивачем витрати на сплату судового збору у розмірі 2270,00 грн та на професійну правничу допомогу - у розмірі                 7000,00 грн. При цьому вказує, що позивачем заявлено про понесення витрат та подано розрахунок їх вартості 27.04.2021.
Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року заяву щодо вирішення питання про судові витрати задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС України у Львівській області  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврошпон» 3000,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що пояснення позивача не містять жодних обґрунтувань щодо належності зазначених у описі наданих послуг до видів правової допомоги та співмірності понесених позивачем витрат на оплату кожного із зазнених видів послуг адвоката.
Згідно доводів скаржника аргументи позивача щодо понесення витрат на правову допомогу та незначний обсяг доказів, поданих у їх підтвердження, свідчить про те, що заявлений до відшкодування розмір понесених витрат - 7000,00 грн при ціні позову   14707,40 грн є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт/послуг. Зауважує, що опис наданих послуг та додаткових витрат включає зазначення послуг, які не потребують спеціальних знань та не можуть бути віднесені до правових, зокрема виготовлення копій документів, а акт №2 від 18.04.2021 не містить деталізації наданих послуг у розрізі затраченого часу та вартості.
Додатково зазначає те, що позовна заява повністю дублює позовну заяву, подану позивачем у справі №380/5483/21 з однією лише відмінністю - періоду перевірки, тобто у даній справі адвокатом не вивчалась судова практика та не надавались окремі консультації.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Так, відповідно до ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частинами першою та третьою статті 143 КАС України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі; якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Частиною першою статті 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
У разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 9 вказаної статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує : 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Склад та обсяг судових витрат визначено у частині 3 статті 134 КАС України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;                2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат відповідно до вимог частини сьомої цієї статті покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас, згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виснував, що витрати позивача на правову допомогу підлягають стягненню з суб`єкта владних повноважень (бюджетних асигувань), що виступав відповідачем у справі - Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області, частково - в розмірі 3000 грн. Суд вказав, що вимоги про стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на сплату судового збору, задоволенню не підлягають, оскільки питання розподілу таких судових витрат вже вирішено у рішенні суду від 15.06.2021.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19, 16 квітня 2020 року у справі №727/4597/19.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат підлягає оцінці кожен окремий доказ надання правової допомоги та у їх сукупності співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, а також заперечення суб`єкта владних повноважень щодо обґрунтованості їх розміру.
Воночас, досліджуючи докази, суд виходить з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України.
З матеріалів справи слідує, що представником позивача клопотання про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу було заявлено 30.04.2021, яке зареєстровано судом за вх.№ 30823, з одночасним поданням доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу, що вказує на дотриманням заявником порядку та строків, визначених ч.7 ст. 139 КАС України для звернення із такою заявою.
З наданих представником позивача доказів судом встановлено, що професійна правнича допомога позивачу надавалася адвокатом Танасієнко Марією Олексіївною на підставі договору про надання правової допомоги № 1/03/21 від 19.03.2021 (далі - договір) та довіреності № 26/04/21 від 26.04.2021.
Відповідно до п. 1 укладеної між сторонами 02.04.2021 додаткової угоди № 3 до договору про надання правової допомоги № 1/03/21 від 19.03.2021 (далі - додаткова угода) сторони погодили порядок оплати юридичних послуг (гонорару) адвокату за надання правової допомоги у спорі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0007060703 (форма «В1») від 27.01.2021, відповідно до якого ТзОВ «Єврошпон» за жовтень 2020 р. визначено суму завищення бюджетного відшкодування у розмірі 9804,90 грн і застосовано штрафні (фінансові) санкцію (штраф) у розмірі 4902,50 грн. Підстава - Акт № 37/17-01-07-03/31210033 від 16.01.2021 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Єврошпон» (код ЄДРПОУ 31210033) з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого відшкодування з бюджету».
Пунктом 2 додаткової угоди сторони погодили фіксований розмір гонорару за надання правничої допомоги згідно з попереднім розрахунком вартості судових витрат становить 7000,00 грн, який клієнт сплачує адвокату як 100% авансовий платіж.
Правова допомога вважається наданою після підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг (пп. 4.1 п. 4 додаткової угоди).
Тобто, розмір винагороди за надання правничої допомоги погоджений додатковою угодою до договору у вигляді фіксованої суми безвідносно до обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
Судом також встановлено, що 18.04.2021 адвокатом Танасієнко М.О. та ТзОВ «Єврошпон» в особі директора Надали О.М. складено акт № 2 приймання-передачі наданих послуг за договором № 1/03/21 від 19.03.2021 про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокатом надано такі послуги:
- складення договору про надання правової допомоги клієнту та відповідних додатків до договору;
- вивчення і аналіз висновків Акта перевірки ГУ ДПС у Львівській області № 37/17-01-07-03/31210033 від 16.01.2021 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Єврошпон» (код ЄДРПОУ 31210033) з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого відшкодування з бюджету»;
- аналіз первинних документів товариства, їх детальне вивчення, у тому числі наданих додаткових первинних документів, які послужили підставою для контролюючого органу для прийняття податкового повідомлення-рішення;
- формування пакету з первинних документів товариства на підтвердження фактів здійснення господарських операції з контрагентом ТзОВ «Галімплекс» у жовтні 2020 року та фактичне використання придбаної лісопродукції у господарській діяльності товариства;
- вивчення питання щодо правомірності застосування контролюючим органом діючих законів України і підзаконних актів з питань дотримання податкового законодавства при написанні акта перевірки та прийнятті ППР;
- вивчення судової практики для застосування під час написання позовної заяви про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0007060703 від 27.01.2021;
- надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, з питань податкового законодавства, визначення правової позиції з клієнтом щодо прийнятого рішення контролюючим органом;
- виготовлення копій документів для долучення до позовної заяви від 07.04.2021;
- додаткові вимоги клієнта щодо строків виконання доручення (написання позовної заяви щодо оскарження в судовому порядку прийнятого ППР);
- підготовка до написання і написання позовної заяви та організація подання до Львівського окружного адміністративного суду.
Вказані докази дозволяють ідентифікувати понесені позивачем витрати як такі, що сплачені за надання правничої допомоги у даній справі.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що при визначенні суми відшкодування суд враховує критерії реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Так, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зістаттею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року                   №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Водночас, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.
Згідно доводів відповідача, викладених у апеляційній скарзі, задоволений судом до стягнення розмір понесених витрат є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
Судом першої інстанції, стягнувши з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені витрати в розмірі 3000,00 грн, враховано, що частина послуг охоплюються послугою «підготовка та складання позовної заяви», а деякі послуги (складання договору про надання правової допомоги та відповідних додатків до договору, виготовлення копій документів для долучення до позовної заяви) не відносяться до видів правої допомоги,  дана справа є незначної складності, стосується лише одного епізоду, такі послуги не є послугами значного обсягу.
При цьому, суд апеляційної інстанції у контексті цієї справи вважає за необхідне вказати, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Вказана позиція висловлена Верховним Судом у судових рішеннях від 05.09.2019 (справа №826/841/17), від 24 жовтня 2019 року (справа №820/4280/17), від 30 листопада 2020 року (справа №Н/806/1943/18).
Натомість, відповідачем не спростовано задоволеного судом на користь позивача розміру понесених витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Аналізуючи наведені правові норми, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про підтвердження здійснених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, їх пов`язаність з розглядом справи, пропорційність та обгрунтованість розміру судового збору до предмета спору, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, співмірність виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), відтак приходить до висновку про необхідність їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Додаткове рішення суду в частині відмови в задоволенні решти вимог заяви про розподіл судових витрат сторонами не оскаржено, а тому відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України апеляційному перегляду в цій частині не підлягає.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства Україниапеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановленністаттею 309 КАС України.
Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області залишити без задоволення, а додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року у справі №380/5548/21 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний