ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" листопада 2021 р.           Справа№ 911/1175/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кравчука Г.А.
суддів:            Коробенка Г.П. 
          Козир Т.П. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Державного підприємства "Чайка", с.  Дударків, Київська обл.
на рішення Господарського суду Київської області від 02.08.2021 (повний текст складено 12.08.2021)
у справі № 911/1175/21 (суддя Христенко О.О.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Марчук Ольги Вікторівни, с. Голики, Хмельницька обл.
до Державного підприємства "Чайка", с. Дударків, Київська обл.
про стягнення 110   085,07 грн, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог.
Фізична особа-підприємець Марчук Ольга Вікторівна (далі - позивач, ФОП Марчук О.В.) звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства "Чайка" (далі - відповідач, ДП "Чайка" про стягнення 110   085,07 грн заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору суборенди транспортного засобу №  1/10/19 від 07.10.2019 в частині сплати орендних платежів та Договору про надання послуг з перевезення №   2/10/2019 від 07.10.2019 в частині своєчасної оплати отриманих послуг, у зв`язку з чим за відповідачем рахується прострочена заборгованість в сумі 101  900,00 грн, з огляду на наявність якої позивачем нараховано 6  052,86 грн інфляційних втрат та 2   132,21 грн 3 % річних.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Київської області від 02.08.2021 у справі №  911/1175/21 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 101   900,00 грн заборгованості, 6   052,86 грн інфляційних втрат, 2   132,21 грн 3 % річних та 2   270,00 грн судового збору.
Обґрунтовуючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, всупереч умовам укладених між сторонами договорів не розрахувався, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 110 085,07 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ДП "Чайка" 07.09.2021 звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду Київської області від 02.08.2021 у справі №  911/1175/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог; судові витрати покласти на позивача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення безпідставно не враховано підстав для застосування наслідків пропущення строків позовної давності щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договором №2/10/19. Також, за твердженням апелянта, суд першої інстанції не дотримався принципу об`єктивності та неупередженості не врахувавши посилання відповідача на призначення платежів у наданих останнім платіжних дорученнях, що призвело до винесення незаконного рішення.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2021 справу №   911/1175/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Коробенко   Г.П., Козир Т.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 поновлено ДП "Чайка" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 02.08.2021 у справі №   911/1175/21 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "Чайка" на рішення Господарського суду Київської області від 02.08.2021 у справі №   911/1175/21, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
Позиції учасників справи.
08.10.2021 через відділ документального забезпечення діяльності Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому позивач просить апеляційний господарський суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги ФОП Марчук О.В. зазначає, що рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим, прийнятим в результаті повного та всебічного дослідження обставин справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
07.10.2019 між ФОП Марчук О. В. (орендар) та ДП "Чайка" (суборендар) укладений Договір суборенди транспортного засобу № 1/10/19 за яким сторони досягли домовленості про передачу суборендареві в строкове платне користування вантажний транспортний засіб у кількості 1 шт., марки "ЗІЛ", 2005 р.в., заводський номер НОМЕР_5, об`єм двигуна 6  000 см.куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом із обслуговуючим персоналом, а суборендар зобов`язується прийняти техніку та сплачувати орендарю плату за її використання відповідно до умов договору (п.п. 1.1, 1.2 договору).
Право власності орендодавця на техніку підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу - серія НОМЕР_2 , виданим Ужгородським МРЕВ ДАІ ГУ МВС України 30.03.2006 (п. 1.3 договору).
Орендар засвідчує, що згідно з умовами Договору оренди № 1/10-19 від 01.09.2019 він має право надавати орендоване майно у суборенду без згоди орендодавця (п. 1.7 договору).
Техніка повинна бути передана орендарем та прийнята суборендарем в строк до 07.10.2019 (п. 3.1 договору).
Передача техніки в суборенду здійснюється сторонами за актом приймання-передачі за місцезнаходженням суборендаря у с. Новий Шлях, Козелецький район, Чернігівська область. Акт приймання-передачі підписується повноважними представниками сторін та скріплюється печатками орендаря та суборендаря. Техніка вважається переданою в суборенду з дати підписання сторонами відповідного Акту приймання-передачі (п.п. 3.2, 4.1 договору).
Строк суборенди за цим договором встановлюється з 07.10.2019 по 31.12.2019 включно і складає 121 календарний день, проте який може бути змінений за згодою сторін (п.п. 4.2, 4.3 договору).
Суборендар сплачує орендарю плату, яка орієнтовно за весь період суборенди складає 850  000,00 грн, остаточний розмір суборендної плати складається із сум, підписаних та скріплених печатками сторін актів приймання-передачі послуг, що є невід`ємною частиною договору (п. 5.1 договору).
Виплата суборендної плати проводиться протягом 10 банківських днів після підписання сторонами акту приймання-передачі послуг. Остаточний розрахунок здійснюється на підставі акту приймання-передачі послуг з суборенди, що оформлюється протягом одного календарного дня з моменту закінчення строку суборенди (п.п. 5.2, 5.4 договору).
Після закінчення строку суборенди суборендар зобов`язаний протягом 3 діб повернути техніку орендареві за актом приймання-передачі (п. 7.1 договору).
Умовами п. 9.1 договору визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2019, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.
Договір підписаний зі сторони позивача та відповідача, а також скріплений відбитками печаток вказаних осіб.
Доказів визнання недійсним договору або його окремих положень чи розірвання спірного договору до суду не надано.
31.10.2019 між позивачем та відповідачем був підписаний Акт надання послуг № 2/2019, за яким між сторонами погоджена суборендна плата за користування Авто "ЗІЛ", держаний номер НОМЕР_1 за період з 07.10.2019 по 31.10.2019, яка становить 203  850,00 грн. Копія відповідного акту наявна в матеріалах справи, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні. Акт № 2/2019 від 31.10.2019 підписаний в двосторонньому порядку та скріплений печатками сторін.
Також, 07.10.2019 між ФОП Марчук О. В. (виконавець) та ДП "Чайка" (замовник) укладений Договір про надання послуг з перевезення № 2/10/2019 за яким сторони досягли домовленості за якою виконавець зобов`язався на території сільгоспугідь в межах землекористувань замовника (територія Чемерської та Кіптівської сільських рад Козелецького району Чернігівської області (за межами населених пунктів) виконати транспортні послуги (роботи) по перевезенню сільськогосподарських культур (соняшник та кукурудза) за кількістю, якістю, в строки та на умовах, визначених у договорі, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані послуги (роботи) (п. 1.1 договору).
Послуги виконуються у строк з 07.10.2019 по 10.11.2019 (п. 1.4 договору).
Вартість послуг за 1 годину роботи вантажної техніки, автомобіля вантажопідйомністю від 6 до 10 тонн, складає 550,00 грн., без ПДВ. Загальна ціна цього договору становить 193  050,00 грн., без ПДВ (п.п. 3.1, 3.2 договору).
Оплата послуг здійснюється замовником протягом 7 банківських днів з моменту підписання акту про надання послуг (акт виконаних робіт) шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця (п. 3.4 договору).
Умовами п. 8.1 договору визначено, що договір набуває юридичної сили з моменту його підписання сторонами та дії до 10.11.2019, а в частині розрахунків - до повного його виконання.
Договір підписаний зі сторони позивача та відповідача, а також скріплений відбитками печаток вказаних осіб.
Доказів визнання недійсним договору або його окремих положень чи розірвання спірного договору суду не надано.
31.10.2019 між позивачем та відповідачем був підписаний Акт надання послуг № 1/2019, за яким між сторонами погоджено надання/отримання транспортних послуг Автомобілем "ЗІЛ", держаний номер НОМЕР_3 за період з 07.10.2019 по 31.10.2019, на загальну суму 190  050,00 грн. Копія відповідного акту наявна в матеріалах справи, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні. Акт № 1/2019 від 31.10.2019 підписаний в двосторонньому порядку та скріплений печатками сторін.
За твердженням позивача оплата суборендних платежів та послуг з перевезення, у строки, визначені договорами, відповідачем здійснена не була.
В порядку досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача із попередженням (претензія) № 3 від 13.01.2020, в якому вимагав в строк до 23.01.2020 здійснити оплату заборгованості в сумі 396  900,00 грн.
У відповідь листом від 28.01.2020 № 20-20/95 відповідач повідомив, що дійсно між ним та позивачем були укладені договори оренди сільськогосподарської техніки. Крім того, з відповідного листа вбачається, що відповідач фактично визнав суму заборгованості в сумі 396  900,00 грн та вказував на оплату заборгованості по отриманні грошових коштів.
Листом № 20-20/288 від 18.03.2020 відповідач звертався до позивача із пропозицією щодо укладення Додаткової угоди до укладеного між позивачем та відповідачем Договору оренди сільськогосподарської техніки № 1/10/19 від 07.10.2019, якою погодити оплату заборгованості в сумі 286  900,00 грн за графіком, запропонованим відповідачем.
Так, 18.03.2020 між ФОП Марчук О. В. та ДП "Чайка" укладена Додаткова угода № 1, за якою сторони дійшли згоди у зв`язку із затримкою виконання орендарем своїх зобов`язань за договором оренди сільськогосподарської техніки, у порядку та на умовах, визначених договором, сторони домовились про наступний графік погашення заборгованості у сумі 286  900,00 грн:
1) до 31.03.2020 року - 50  000,00 грн.,
2) до 30.04.2020 року - 50  000,00 грн.,
3) до 31.05.2020 року - 50  000,00 грн.,
4) до 30.06.2020 - 50  000,00 грн.,
5) до 31.07.2020 - 86  900,00 грн.
Умовами п. 2 додаткової угоди визначено, що з моменту її підписання додаткова угода є невід`ємною частиною договору.     
Однак, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання з оплати заборгованості, що стало підставою для звернення позивача до суду із відповідним позовом.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.
Частино 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.
Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Згідно з ч. 1 ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).
Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч. 1 ст. 761 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата сплачується орендарем незалежно від результатів його господарської діяльності.
Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу, яким є договір сторін та з якого виникли їх спірні відносин, одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Встановленими обставинами справи підтверджується факт отримання відповідачем майна в суборенду, про що свідчить наявний в матеріалах справи Акт надання послуг № 2/2019 від 31.10.2019 та транспортних послуг, про що свідчить наявний в матеріалах справи Акт № 1/2019 від 31.10.2019.
Згідно п. 5.2 Договору № 1/10/19 від 07.10.2019 виплата суборендної плати проводиться протягом 10 банківських днів після підписання сторонами акту приймання-передачі послуг.
Разом з цим п. 3.4 Договору № 2/10/219 від 07.10.2019 визначено, що оплата послуг здійснюється замовником протягом 7 банківських днів з моменту підписання акту про надання послуг (акт виконаних робіт).
Відповідач заперечував проти позовних вимог вказуючи на повне виконання ним своїх грошових зобов`язань за умовами Договору № 1/10/19 від 07.10.2019, в частині оплати орендних платежів, на підтвердження чого надав платіжні доручення № 61 від 06.02.2020 на суму 10  000,00 грн, № 98 від 14.02.2020 на суму 60  000,00 грн, № 4574 від 14.02.2020 на суму 40 000,00 грн, № 125 від 23.03.2020 на суму 50  000,00 грн, № 262 від 28.04.2020 на суму 30  000,00 грн, № 335 від 19.05.2020 на суму 20  000,00 грн, № 487 від 02.06.2020 на суму 5  000,00 грн, № 340 від 09.06.2020 на суму 30  000,00 грн, № 472 від 16.11.2020 на суму 50  000,00 грн, всього на загальну суму 295  000,00 грн.
Крім того, заперечуючи проти позову відповідач стверджував про пропущення позивачем строку спеціальної позовної давності щодо заявлених вимог за Договором про надання послуг з перевезення № 2/10/2019 від 07.10.2019, що унормовано ч. 3 ст. 925 ЦК України та яка застосовується до вимог, що випливають із договорів перевезення вантажу.
Щодо посилання апелянта на застосування наслідків пропущення строків позовної давності щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договором №2/10/19, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.
Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, в тому числі у зв`язку з перевезенням вантажу (ст. 925 цього Кодексу).
Разом з цим, суд не знаходить підстав для застосування строків позовної давності щодо зобов`язань відповідача, які виникли на підставі Договору про надання послуг з перевезення № 2/10/2019 від 07.10.2019, оскільки заборгованість саме за наведеним договором була сплачена відповідачем, що підтверджується платіжними дорученнями № 61 від 06.02.2020 на суму 10     000,00 грн, № 98 від 14.02.2020 на суму 60     000,00 грн, № 4574 від 14.02.2020 на суму 40 000,00 грн, № 125 від 23.03.2020 на суму 50     000,00 грн, № 262 від 28.04.2020 на суму 30     000,00 грн, № 335 від 19.05.2020 на суму 20     000,00 грн, № 487 від 02.06.2020 на суму 5     000,00 грн, № 340 від 09.06.2020 на суму 30     000,00 грн, № 472 від 16.11.2020 на суму 50     000,00 грн, з призначенням платежу: "за послуги перевезення по дог. № 1/10/19 від 07.10.2019". 
В призначенні платежу при здійснені оплат відповідачем зазначено про оплату заборгованості за Договором № 1/10/19 від 07.10.2019 (договір суборенди).
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про допущення відповідачем при оформлені платіжних доручень технічної помилки в номері договору, що також підтверджується листуванням між сторонами, а саме листом від 28.01.2020 № 20-20/95, в якому відповідач підтвердив наявність заборгованості у розмірі 396 900,00 грн саме зі сплати орендних платежів.
Крім того, наявна заборгованість відповідача саме з орендних платежів підтверджується листом відповідача № 20-20/288 від 18.03.2020 із пропозицією укласти Додаткову угоду саме до Договору оренди сільськогосподарської техніки № 1/10/19 від 07.10.2019, на підставі якого між сторонами 18.03.2020 була укладена Додаткова угода № 1 за умовами якої сторони дійшли згоди саме, у зв`язку із затримкою виконання орендарем своїх зобов`язань за договором оренди сільськогосподарської техніки, укласти відповідну додаткову угоди із погодженням графіку погашення заборгованості.
Враховуючи зазначене місцевим господарським судом обґрунтовано відмовлено у застосуванні наслідків пропущення строків позовної давності за вимогами позивача щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за умовами Договору про надання послуг з перевезення № 2/10/2019 від 07.10.2019.
Враховуючи вищенаведене місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 101  900,00 грн.
Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 6  052,86 грн та 3% річних в сумі 2 132,21 грн, нарахованих за період з 01.08.2020 по 12.04.2021, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши розрахунок заявлених позивачем до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, апеляційний господарський суд вважає його правильним та погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог про стягненню з відповідача 6  052,86 грн інфляційних втрат та 2  132,21 грн 3% річних за загальний період з 01.08.2020 по 12.04.2021.
У зв`язку з наведеним, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Враховуючи положення ч.1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, інші доводи, викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі. 
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, фактичні обставини у справі, встановлені судом першої інстанції під час її вирішення, підтверджують висновки, викладені в оскаржуваному рішенні про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з ДП "Чайка" на користь ФОП Марчук О.В. 101  900,00 грн. заборгованості, 6  052, 86 грн інфляційних втрат та 2  132, 21 грн 3 % річних.
Отже, рішення Господарського суду Київської області від 02.08.2021 у справі №911/1175/21 про задоволення позову є таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається 
Судові витрати.
21.10.2021 від ФОП Марчук О.В. до суду апеляційної інстанції надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн,   які фактично понесені позивачем у зв`язку з апеляційним розглядом даної справи. У відповідності до вимог ч.1 ст. 124 ГПК України позивачем у відзиві на апеляційну скаргу було подано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат.
Із матеріалів справи вбачається, що 01.04.2021 між Адвокатом Захарчуком Іваном Анатолійовичем (далі-адвокат) та ФОП Марчук О.В. (далі-клієнт) був укладений Договір про надання правової допомоги, за умовами п. 1.1 якого адвокат здійснює захист, представництво та надання інших видів правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором.
На виконання цього договору адвокат надає правову інформацію, консультації і роз`яснення з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представляє інтереси клієнта в судах, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (п. 1.3 договору).
Оплата послуг адвоката за цим договором та компенсація витрат адвоката, здійснених ним для надання правової допомоги за цим договором, проводиться у розміри, в порядку та на умовах визначених додатковою угодою до цього договору (п. 2.4 договору).  
05.10.2021 між Адвокатом Захарчуком Іваном Анатолійовичем та ФОП Марчук О. В. підписана Додаткова угода  № 3 до Договору про надання правової допомоги від 01.04.2021, за якою сторони домовились, що послуги по наданню правової допомогу адвокатом під час розгляду справи № 911/1175/21 в Північному апеляційному господарському суді за позовом ФОП Марчук О. В. до ДП "Чайка" про стягнення коштів за договором оцінюються в розмірі 20 000,00 грн.
20.10.2021 між Адвокатом Захарчуком Іваном Анатолійовичем та ФОП Марчук О. В. підписаний Акт приймання-передачі наданих послуг № 3 до Договору про надання правової допомоги від 01.04.2021, за яким адвокатом були надані, а клієнтом прийняті юридичні послуги в рамках надання правової допомоги щодо представництва інтересів та захисту прав клієнта під час розгляду справи № 911/1175/21 в Північному апеляційному господарському суді за позовом ФОП Марчук О. В. до ДП "Чайка" про стягнення коштів за договорами (п. 1 акту).
Загальна вартість послуг (гонорар) адвоката за цим актом складає 20 000,00 грн відповідно до Додаткової угоди №3 від 05.10.2021 (п. 2 акту).
Клієнт немає жодних претензій до якості наданих адвокатом послуг, а сторони підтверджують, що здійснення розрахунків та сплата клієнтом на користь адвоката вартості послуг в повному обсязі повинна відбутися протягом 30 днів з моменту укладення даного акту у формі, що передбачена чинним законодавством України (п. 3 акту).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Проте, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
Крім того у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до ч.1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому згідно з ст. 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам ст. ст. 75-79 ГПК України.
З огляду на викладене, вирішуючи чи є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у даній справі, апеляційний господарський суд враховує, що під час апеляційного перегляду справи позиція позивача не змінювалася, а представництво його інтересів здійснювалося тим самим адвокатом, що й у суді першої інстанції. При цьому, зміст відзиву на апеляційну скаргу фактично відповідав позовній заяві, а доводи представника позивача ґрунтувалися на аргументах, які покладені в основу рішення суду першої інстанції, з якими не погоджувався апелянт.
Отже, правова позиція позивача вже була сформована до апеляційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається.
За таких обставин, дослідивши та оцінивши заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з доданими до неї документами, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що розмір заявлених ФОП Марчук О.В. витрат на правову (правничу) допомогу в сумі 20 000,00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру. Такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні із виконаною роботою у суді апеляційної інстанції. Отже, за висновком суду апеляційної інстанції, витрати ФОП Марчук О.В. на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи у суді апеляційної інстанції, підлягають безпосередньому розподілу частково, в сумі 2 000,00 грн, які належить стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно заява позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн підлягає частковому задоволенню.
Зважаючи на те, що за результатами апеляційного перегляду апеляційна скарга ДП "Чайка" визнана такою, що не підлягає задоволенню, згідно з приписами ст. 129 ГПК України витрати ФОП Марчук О.В. на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом апеляційної скарги в сумі 2000,00 грн та витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
П О С Т А Н О В И В:
1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Чайка" на рішення Господарського суду Київської області від 02.08.2021 у справі №911/1175/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 02.08.2021 у справі №911/1175/21 залишити без змін. 
3. Стягнути з Державного підприємства "Чайка" (08330, Київська обл., Бориспільський район, с. Дударків, вул. Гоголя, буд. 62-А, код ЄДРПОУ 31245252) на користь Фізичної особи-підприємця Марчук Ольги Вікторівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу.
4. Доручити Господарському суду Київської області видати наказ на виконання даної постанови апеляційного господарського суду із зазначенням необхідних реквізитів. 
5. Матеріали справи №911/1175/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Г.А. Кравчук 

Судді                                                                                Г.П. Коробенко

                                                                                Т.П. Козир