ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 р.	Справа № 520/7773/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Курило Л.В.,
Суддів: Рєзнікової С.С. ,  Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2021, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 18.08.21 року по справі № 520/7773/21
          за позовом           ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ФЛОРІМ УКРАЇНА"  
          до           Слобожанської митниці Держмитслужби                   
          про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ФЛОРІМ УКРАЇНА" (далі -позивач, ПП "ФЛОРІМ УКРАЇНА") звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Слобожанської митниці Держмитслужби, в якому просило суд:
- визнати протиправними та скасувати прийняті Слобожанською митницею Держмитслужби податкові повідомлення-рішення від 17 березня 2021 №0000121419, №0000111419;
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що під час прийняття Слобожанською митницею Держмитслужби податкових повідомлень-рішень від 17 березня 2021 №0000121419, №0000111419, відповідач дійшов помилкових висновків стосовно порушення ПП "ФЛОРІМ УКРАЇНА" вимог чинного податкового та митного законодавства шляхом заниження митної вартості товарів. Крім того, податковим органом під час здійснення перевірки не враховані первинні документи щодо продажу продукції різноманітного асортименту, відтак, викладені в акті перевірки обставини у повній мірі не відповідають дійсності. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду  від 16.08.2021 адміністративний позов ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ФЛОРІМ УКРАЇНА" (вул. Бакуліна, буд. 11, м. Харків, 61166, ЄДРПОУ 43100896) до Слобожанської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, буд. 16-Б, м. Харків, 61003, ЄДРПОУ 43332958) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено.
Визнано протиправним та скасовано прийняті Слобожанською митницею Держмитслужби податкові повідомлення-рішення від 17 березня 2021 № 0000121419, № 0000111419.
Стягнуто на користь ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ФЛОРІМ УКРАЇНА" (вул. Бакуліна, буд. 11, м. Харків, 61166, ЄДРПОУ 43100896) судові витрати в розмірі 3516 (три тисячі п`ятсот шістнадцять) грн 27 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, буд. 16-Б, м. Харків, 61003, ЄДРПОУ 43332958).
Слобожанська митниця Держмитслужби, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення  норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а саме: ст.ст.54, 336, 351 Митного кодексу України, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду  від 16.08.2021  у  справі  520/7773/21 та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ПП "ФЛОРІМ УКРАЇНА".
В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що дія ст. 2 ЗУ “Про міжнародне приватне право” не поширюється на відносини взаємодії органів державної влади України та органів державної влади інших країн, у тому числі у сфері митного співробітництва.
Зазначає, що наразі є чинною Угода між Кабінетом Міністрів України та Урядом Італійської Республіки про адміністративну взаємодопомогу у попередженні, розслідуванні та припиненні митних порушень (далі - Угода), затверджена постановою КМ №1373 від 27.08.2003 (набрала чинності для України 01.04.2005), яка у повній мірі регулює відносини у сфері митного співробітництва між Україною та Італійською Республікою. Вказаною Угодою не встановлено обов`язку здійснювати переклад та апостилювання документів, наданих митними адміністраціями країн
Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши  рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке .
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що фахівцями Слобожанської митниці Держмитслужби проведено документальну невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи при правильності визначення  бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за фактами митного оформлення товарів за митними деклараціями від 04.11.2019 №UA305200/2019/053906 та від 18.11.2019 №UA305200/2019/056425.
За результатами перевірки складено акт від 22.02.2021 №5/21/7.14-19/43100896, яким зафіксовано порушення ч. 2 ст. 51, п.2 ч.2 ст. 52, ч.21 ст.58, ч.1 ст.257, ст.295 МК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати ввізного мита за митними деклараціями від 04.11.2019 №UA305200/2019/053906 та від 18.11.2019 №UA305200/2019/056425 на загальну суму 36068,95 грн; п. 190.1 ст. 190 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати ПДВ за митними деклараціями від 04.11.2019 №UA305200/2019/053906 та від 18.11.2019 №UA305200/2019/056425 на загальну суму 151464,93 грн(а.с.13-22).
На підставі висновків зазначеного акту прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.03.2021 №0000121419, яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем-мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності на суму 45086,19 грн, в тому числі основний платіж 36068,95 грн, штрафні санкції 9017,24 грн(а.с.8-9); та податкове повідомлення-рішення від 17.03.2021 №0000111419, яким  збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість з ввезених на територію України товарів на суму 189331,16 грн, в тому числі основний платіж 151464,93 грн., штрафні санкції 37866,23 грн(а.с.10-11).
Судом встановлено, що ПП "ФЛОРІМ УКРАЇНА", на підставі контракту №790 від 04.10.2019 на умовах поставки згідно Інкотермс 2010 року, ввезені на митну територію України (імпортовані) товари за митними деклараціям від 04.11.2019 №UA305200/2019/053906 та від 18.11.2019 №UA305200/2019/056425. Зазначені товари були придбані у компанії "Wellness Solutions LLC" (Kutaisi, Georgia)(а.с.45-46).
04.11.2019 позивач подав електронну митну декларацію №UA305200/2019/053906 щодо імпорту на територію України певних товарів з такими характеристиками: плитка керамогранітна, плитка глазурована, коди товарів - 6907902000, 6908909300, 6907100000, вагою брутто/нетто - 20088,377 кг/ 18928,37 кг, місце виробництва - Європейський Союз. Відповідно до вказаної декларації, відправником товарів є компанія "Wellness Solutions LLC", а одержувачем - ПП "ФЛОРІМ УКРАЇНА"(а.с.26-27).
До вказаної митної декларації, позивач надав, зокрема, зовнішньоекономічний контракт №790 від 04.10.2019, укладений із компанією "Wellness Solutions LLC"(а.с.45-46), інвойс від 01.11.2019 №06/19(а.с.29), специфікацію 06/19 від 11.10.2019 на загальну вартість товару у розмірі 10764,79 доларів США(а.с.31), пакувальний лист 06/19 від 11.10.2019(а.с.32), прайс-лист від 10.10.2019(а.с.33), рахунок 06/19від 01.11.2019(а.с. 30).
Відповідно до СМR 095132 від 02.11.2019(а.с.28) та Саrnet ТIR ХС81802327(а.с.34) від 02.11.2019, перевезення товару, який позивач вказав у митній декларації №UA305200/2019/053906 від 04.11.2019, здійснено автомобілем LIF451/XXK370, вагою брутто - 20088,377 кг, кількість місць - 29, із визначенням виду товару - керамічна плитка, відправник - компанія "Wellness Solutions LLC".
Судом встановлено, що імпортовані позивачем товари за митною декларацією №UA305200/2019/053906 від 04.11.2019, випущені у вільний обіг за загальною фактурною вартістю товару у розмірі 10764,79 доларів США, що за курсом НБУ на день подання декларації становило 266300,93 гривень, але мито та ПДВ нараховувались не по фактурній вартості, а по вартості, визначеній митним органом згідно 6 методу - 267200,58 грн, що на дату митної декларації №UA305200/2019/053906 складало 10801,16 доларів США.
18.11.2019 позивач подав електронну митну декларацію №UA305200/2019/056425 щодо імпорту на територію України певних товарів з такими характеристиками: плитка керамогранітна, глазурована плитка, товарні каталоги, стенд для демонстрації плитки; коди товарів - 6907902000, 6908909300, 6907100000, 4911101000, 9023008000 вагою брутто/нетто - 20423,133 кг/ 18923,728 кг, місце виробництва - Європейський Союз. Відповідно до вказаної декларації, відправником товарів є компанія "Wellness Solutions LLC", а одержувачем - ПП "ФЛОРІМ УКРАЇНА"(а.с. 35-36).
До вказаної митної декларації, позивач надав зовнішньоекономічний контракт №790 від 04.10.2019, укладений із компанією "Wellness Solutions LLC"(а.с.45-46), інвойс від 14.11.2019 №08/19(а.с.38), специфікацію 08/19 від 14.11.2019 на загальну вартість товару у розмірі 10902,12 доларів США(а.с.40-41), пакувальний лист 08/19 від 14.11.2019(а.с.42), прайс-лист від 21.10.2019(а.с.43), рахунок 08/19 від 14.11.2019(а.с. 39).
Відповідно до СМR 095147 від 15.11.2019(а.с.37) та Саrnet ТIR ХК81802367 від 15.11.2019(а.с.44), перевезення товару, який позивач вказав у митній декларації №UA305200/2019/056425 від 18.11.2019, здійснено автомобілем PYG531/WCW360, вагою брутто - 20423,133 кг, кількість місць - 41, із визначенням виду товару - плитка керамічна, відправник - компанія "Wellness Solutions LLC".
Судовим розглядом встановлено, що імпортовані позивачем товари за митною декларацією №UA305200/2019/056425 від 18.11.2019, випущені у вільний обіг за загальною фактурною вартістю товару у розмірі 10902,12 доларів США, що за курсом НБУ на день подання декларації становило 264050,79 гривень, однак мито та ПДВ нараховувались не по фактурній вартості, а по вартості визначеній митним органом згідно 6 методу - 265118,08 грн, що на дату митної декларації №UA305200/2019/056425 складало 10946,19 доларів СІІІА.
Позивач, не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями від 17 березня 2021 року №0000121419, №0000111419 , звернувся до суду з цим  позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що надані митним органом документи складені іноземною мовою на підтвердження правомірності висновків акту перевірки щодо порушення позивачем норм законодавства не є допустимими, достовірними та належними, оскільки вони не перекладені українською мовою та не легалізовані в установлений законом спосіб, а відтак не можуть бути підставою для висновку про порушення позивачем митних правил.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно до пункту 24 частини першої  ст.4 МК України, митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього  Кодексу, законів  та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Пунктами 23 та 29 частини першої  ст. 4 МК України передбачено, що митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до частини першої  ст. 7 МК України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Згідно з частиною п`ятою  ст. 54 МК України, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.
Пунктом 7 частини першої  ст. 336 МК України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.
Відповідно до частини першої  ст. 345 МК України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів. Частиною третьої вказаної статті передбачено, що органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо, зокрема, правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі.
Відповідно до частини 1-4  ст.351 МК України, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: 1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; 2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу органу доходів і зборів.
Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу доходів і зборів в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.
Положеннями  статті 272 МК України, підпункту "в" пункту  185.1  статті  185 Податкового кодексу України  визначено, що ввезення товарів на митну територію України є об`єктом оподаткування митними платежами - ввізним митом та податком на додану вартість.
Згідно з пунктом 1 частини першої  статті 279 МК України, базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є: для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів; для товарів, на які законом встановлено специфічні ставки мита, - кількість таких товарів у встановлених законом одиницях виміру.
Відповідно до  статті 278 МК України  датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
Пунктом  190.1  статті  190 ПК України  передбачено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до  розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Згідно з пунктом  187.8  статті  187 ПК України  датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.
Посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані, зокрема, отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення (пункт 5 частини першої  статті 352 цього Кодексу).
Згідно з частиною першою  статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга  статті 52 МК України).
Відповідно до частини другої  статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій  статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною першою статті 54 Митного кодексу України  передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома  статті 54 цього Кодексу).
Відповідно до пункту  54.4  статті  54 ПК України  у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, митний орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
Отже, підставою для висновку про заниження суб`єктом господарювання податкових зобов`язань під час ввезення товарів на митну територію України може слугувати лише офіційна документально-підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав щодо, зокрема, вартості ввезених товарів. Крім того, така інформація повинна підтверджувати або не підтверджувати автентичність поданих документів щодо ввезених товарів і стосуватись зовнішньоекономічних операцій, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
У ході судового розгляду встановлено, що підставою для проведення перевірки слугував лист Агенства митниць та монополій Італійської Республіки від 04.05.2020.(а.с.100)
З метою встановлення обставин, які зазначені у вказаному листі та, які стали підставою для призначення та проведення перевірки позивача, судом першої інстанції витребувано від податкового органу належним чином засвідчений переклад вказаного листа на українську мову (апостиль).
На виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 Слобожанська митниця Держслужби повідомила суд, що переклад даного листа було здійснено посадовою особою митного аудиту самостійно, виходячи із наявного рівня володіння англійською мовою у поєднанні із використанням загальнодоступного програмного забезпечення щодо автоматичного перекладу, а відтак надати до суду належним чином засвідчений переклад листа з апостилем, податковий орган не має можливості(а.с.141-142).
Колегія суддів враховує, що відповідно до  ст.13 Закону України "Про міжнародне приватне право" №2709-IV від 23 червня 2005 року, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
22.12.2003 для України набула чинності Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року (далі - Конвенція).
При застосуванні Конвенції виконується процедура проставлення апостиля на офіційних документах компетентними органами для представлення їх на території держав учасниць Конвенції. 
Апостиль - це спеціальний штамп у формі квадрата, довжина сторін якого дорівнює щонайменше 9 сантиметрам, який засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписувала документ, і автентичність відбитку печатки або штампа, яким скріплено документ. В Україні розмір спеціального штампу апостилю встановлено 10х10.
Відповідно до вимог ст.4 Конвенції, апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріплюється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак, апостиль може бути складений офіційною мовою оригіналу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок "Apostille" (Convention de la Haye du 5 october 1961) повинен бути викладений французькою мовою.
Враховуючи, що Італія є учасником Конвенції, а тому офіційні документи цієї країни не потребують консульської легалізації, достатнім є лише проставлення апостилю.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що документи, використані відповідачем для призначення та проведення перевірки, у тому числі лист митної агенції Італії, жодним чином не легалізований (відсутній апостиль), що унеможливлює підтвердження автентичності такого документа на предмет ідентифікації органу, що його видав та посадової особи, яка його підписала.
Крім того, вказаний лист митного відділу Італійської Республіки не містить перекладу з англійської на українську мову.
З метою дотримання балансу публічних і приватних інтересів законодавством встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання під час проведення перевірки може бути належною підставою для прийняття суб`єктом владних повноважень законного і обґрунтованого рішення.
Колегія суддів зазначає, що рішення владного суб`єкта повинно відповідати критеріям-принципам, які закріплені в статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, крім того, при прийнятті таких рішень, суб`єктами повинні враховуватись ці критерії-принципи, знаючи, що адміністративний суд керуватиметься ними у разі оскарження відповідних рішень.
Критерій прийняття рішень з урахуванням всіх обставин відображає принцип обґрунтованості, який вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення, зокрема, належні документи. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами.
Як правомірно враховано  судом першої інстанції,  надані митним органом документи складені іноземною мовою на підтвердження правомірності висновків акту перевірки щодо порушення позивачем норм законодавства не є допустимими, достовірними та належними, оскільки вони не перекладені українською мовою та не легалізовані в установлений законом спосіб, а відтак не можуть бути підставою для висновку про порушення позивачем митних правил.
Таким чином, призначення перевірки на підставі документа органу іноземної держави, не перекладеного українською мовою та не легалізованого в установлений законом спосіб, як і обґрунтування висновків перевірки на підставі документів, отриманих від органу іноземної держави, не перекладених українською мовою та не легалізованих в установлений законом спосіб, призвело до прийняття відповідачем рішень від 17 березня 2021 № 0000121419, № 0000111419 з порушенням принципу обґрунтованості, що призвело до їх незаконності та протиправності.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 02 липня 2019 року по справі №821/2067/17.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17 березня 2021 №0000121419, №0000111419 відповідача.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України при самостійному визначенні митної вартості товару за резервним методом.
Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду. 
Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Положеннями статті 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Ураховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду цієї справи рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, відсутні правові підстави для розподілу судових витрат.     .
Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 по справі № 520/7773/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Головуючий суддя 		Л.В. Курило	
Судді	   	С.С. Рєзнікова    А.О. Бегунц   	
Повний текст постанови складено  01.12.2021 року