ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3051/21 Справа № 176/1659/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Волчек Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
при секретарі — Панасенко С.С., 

       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

                                        В С Т А Н О В И Л А:

       У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 19.04.2011 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.  У зв`язку з невиконанням обов`язків по поверненню кредиту у відповідача перед банком утворилася заборгованість, яка станом на 31.08.2020 року становить 76 836,55 грн та складається з наступного: 3 858,98 грн – заборгованість за тілом кредита; 71 077,57 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн – заборгованість за комісією; 1 900,00 грн – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
       Враховуючи викладене позивач просив суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та судові витрати.
       Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
       Не погодившись з даним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
       В обгрунтування апеляційної скарги АТ КБ “ПриватБанк” посилався на те, що судом не взято до уваги, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитного договору та погодився з ними, що засвідчив своїм підписом у анкеті-заяві; суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту, відсотками, та пенею.
       Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався.
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
       Судом встановлено, відповідач ОСОБА_1 підписала анкету-заяву №б/н від 19.04.2011 року відповідно до якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
       Судом першої інстанції встановлено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. 
       Встановлено, що анкета-заява №б/н від 19.04.2011 року не містить будь-яких даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду, строку дії та відомостей за яким тарифом та на яких умовах відповідач отримала кредитну картку.
       Суд першої інстанції встановив, що вказана анкета-заява містить відмітку про те, що відповідач виявила бажання оформити на своє ім`я «ідентифікацію з паспортом», а не кредитну картку.
       Вбачається, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2020 року має заборгованість в загальній сумі 76 836,55 грн, яка складається з наступного: 3 858,98 грн – заборгованість за тілом кредита; 71 077,57 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн. – заборгованість за комісією; 1 900,00 грн – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги банку є недоведеними та безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт укладення кредитного договору 19.04.2011 року, видачу відповідачу кредитної картки, встановлення по ній кредитного ліміту та ознайомлення з усіма істотними умовами договору.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами та пені, суд першої інстанції посилався на безпідставність таких вимог , оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку,
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитом та пені та відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині з наступних підстав.
       Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
       Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
       Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Доказами є будь – які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. 
       Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).
       Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
       Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. 
       Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності її письмового свідчення про те, що вона ознайомлена у письмовому вигляді та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку не є підставою для визнання неукладеним кредитного договору, не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав. 
       За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
       У заяві позичальника від 19.04.2011 року процентна ставка та строк дії кредитного договору не зазначені. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
       Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що умови кредитного договору стосовно нарахування відсотків сторонами не погоджені. Водночас, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, на які посилається позивач, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.
       Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» пені у розмірі 1 900,00 грн у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору.
       Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту у сумі 3 858,98 грн, виходячи з наступного.
       В анкеті-заяві від 19 квітня 2011 року сума кредитного ліміту в розмірі не зазначена.
       Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки кредитний ліміт по ній змінювався: 07.04.2015 року встановлено кредитний ліміт 4 200,00 грн, 31.03.2016 року його було зменшено до 3 860,00 грн, 16.01.2020 року – зменшено до 0,00 грн.
       Випискою про рух коштів по карті відповідача встановлено, що ОСОБА_1 активно користувалася кредитною карткою у період з 09.04.2015 року по червень 2017 року, тобто погодилася зі змінами кредитного ліміту по картці.
       Відповідно до розрахунку банку, сума заборгованості відповідача за тілом кредиту становить 3 858,98 грн. Крім того, заборгованість за тілом кредиту підтверджується випискою про рух коштів по картці відповідача.
       Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог банку та стягнення з відповідача на його користь заборгованості за тілом кредиту у сумі 3 858,98 грн.
       На підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за розгляд справи у суді першої інстанції та за розгляд справи в апеляційному суді, а всього у сумі 263,80 грн. 

       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»— задовольнити частково.
       Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
       Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — задовольнити частково.
       Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, ЄДРПОУ: 14360570) заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 квітня 2011 року, а саме – заборгованість по тілу кредиту у розмірі 3 858 (три тисячі вісімсот п`ятдесят вісім) грн 98 коп.
       В задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
       Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій у сумі 263 (двісті шістдесят три) грн 80 коп.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова