ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/8689/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В. (доповідач),  суддів:  Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року у справі №160/8689/21 (головуючий суддя першої інстанції Коренев А.О.)за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач 31 травня 2021 року вернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Комунального закладу «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Комунального закладу «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради з не нарахування і не виплаті йому як учаснику бойових дій щорічної разової грошової допомоги за 2021 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому як учаснику бойових дій щорічної разової грошової допомоги за 2021 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня    2021 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Комунального закладу «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради не нарахування і не виплату ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій щорічної разової грошової допомоги за 2021 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком;
Зобов`язано Комунальний заклад «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно - консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як учаснику бойових дій щорічну разову грошову допомогу за 2021 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. 

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу,  в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу та задовольнити вимоги про стягнення з відповідача на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень. А також стягнути витрати по апеляційному розгляду справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу незаконне і не обґрунтоване, ухвалене із неправильним і не повним дослідженням доказів та встановленням обставин у справі а також неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Так відповідач не заявив жодних заперечень щодо розміру заявлених витрат на правничу допомогу. Відповідно до принципу диспозитивності суд не може з власної ініціативи, без клопотання, зменшити розмір витрат на правничу допомогу. 

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Рішення суду першої інстанції ухвалено в письмовому провадженні, в суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині незадоволення вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, а тому в іншій частині рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не переглядається.
На обгрунтування вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи позивачем надано копію договору №65/21/ДОАС про надання правничої допомоги від 24.05.2021 року, копію акту приймання-здачі робіт (наданих послуг) від 31.05.2021 року, копію квитанції до прибутково-касового ордера №63/21 на суму 2000грн. (а.с. 6,7).
Відповідно до вказаного акту позивачем отримано правову допомогу у вигляді  збору первинної інформації, аналізу отриманих документів, правової консультації, аналізу судової практики, підготовки позовної заяви (а.с. 6 -зворіт)
Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у стягненні судових витрат у вигляді правової допомоги, виходив із того, що зі змісту акту приймання-здачі робіт (наданих послуг) від 31.05.2021 року неможливо встановити вартість кожної з вказаних послуг, адже надано лише підтвердження тривалості часу, витраченого на виконання робіт. Пунктом 3 Договору №65/21/ДОАС про надання правничої допомоги від 24.05.2021 року визначено загальну вартість послуг, яка складає 2000 грн., а тому суд позбавлений можливості оцінити співмірність витрат на правничу допомогу із обсягом наданих адвокатом послуг. 

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та прийняте судом першої інстанції рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Норми  статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України  регулюють питання, пов`язані з витратами сторін на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини третьої  статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України  для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно частини четвертої  статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України  для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини п`ятої  статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України  розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 6, 7  ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ч.ч.6, 7  ст.134 КАС України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу можливе виключно за клопотанням іншої сторони, у разі, якщо на її думку, не дотримано вимог співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом витраченим на виконання робіт.
В даному випадку судом розмір витрат на правничу допомогу, заявлений позивачем, не зменьшувався, а судом взагалі відмовлено у стягненні таких витрат з відповідача у зв`язку із відсутністю обгрунтування таких витрат.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI  встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 05.06.2018 року у справі №904/8308/17 встановлено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 (провадження №К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Згідно акту приймання наданих послуг ОСОБА_2 надані наступні правові послуги: збір первинної інформації, аналіз отриманих документів; правові консультації клієнта у зв`язку з порушенням права; аналіз судової практики; підготовка позовної заяви до адміністративного суду.
Так колегія суддів зазначає, що с первинних документів адвокатом було зібрано копія посвідчення, копія картки платника податків та копія паспорта позивача (надані самим позивачем). Які саме документи було зібрано адвокатом впродовж 4 годин суду не відомо. 
Проаналізував позовну заяву, колегія суддів зазначає, що вказана заява має шаблонний склад, де змінними є лише особисті данні позивача та відповідача. 
Також, колегія суддів зазначає, що скаржником на стадії розгляду справи у суді першої інстанції не було надано доказів на підтвердження того, що підготовка позовної заяви у цій справі вимагала 12 годин робочого часу, відповідного обсягу юридичної і технічної роботи, адже предмет спору є поширеним а підготовка його матеріалів у зв`язку з їх малою кількістю не вимагає багато часу на підготовку. 
Крім того, колегія суддів зазначає, що вказана справа не представляє складності, явка в судове засідання будь-якої сторони у справі апеляційним судом не визнавалась обов`язковою, додаткових доказів у сторін судом апеляційної інстанції не витребовувалось.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції що зі змісту вказаного вище акту неможливо встановити вартість кожної з вказаних послуг, адже надано лише підтвердження тривалості часу, витраченого на виконання робіт, а тому суд позбавлений можливості оцінити співмірність витрат на правничу допомогу із обсягом наданих адвокатом послуг.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обґрунтованих юридичних висновків щодо відсутності підстав для розподілу судових витрат і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Оскільки дана справа судом першої інстанції визнана незначною, розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного суду від 30 червня 2021 року у справі №160/8689/21 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного суду від 30 червня 2021 року у справі №160/8689/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак