ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

10 грудня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/4878/20
Головуючий у першій інстанції - Требух Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/793/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої - судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
із секретарем: Зіньковець О.О.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління у справах дітей Чернігівської міської ради,
розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,
місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів,
дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 22 березня 2021 року,

                                    У С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просив:
- визнати матеріали та обладнання, використані при будівництві житлового будинку, господарських будівель і споруд вартістю 221 503 грн, який має ступінь готовності 100%, але не прийнятий в експлуатацію, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину матеріалів та обладнання, використаних при будівництві житлового будинку, господарських будівель і споруд вартістю 221 503 грн, який має ступінь готовності 100%, але не прийнятий в експлуатацію, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .
Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначав, що під час шлюбу з ОСОБА_5 побудував будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , за проектом на ім`я позивача, хоча дозвіл на будівництво наданий 18 березня 1992 року на ім`я матері його дружини - ОСОБА_3 . У 1999 році будинок мав 55% готовності, який ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу продала ОСОБА_5 . Станом на 2004 рік будинок мав 100% готовності і позивач повністю його добудував. У жовтні 2006 році шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано на підставі рішення суду. Позивач знявся з реєстрації та почав проживати за адресою своїх батьків. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , до спадкового майна якої увійшов і об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 . Зазначає, що оскільки об`єкт незавершеного будівництва зведений за час шлюбу, матеріали і обладнання використані при його будівництві є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а право на їх 1/2 частку належить позивачу.
Рішенням від 12 березня 2021 року Деснянський районний суд м. Чернігова позовні вимоги задовольнив частково. 
Визнав матеріали та обладнання, використані при будівництві житлового будинку вартістю 221 503 грн, який станом на 03 жовтня 2006 року мав ступінь готовності 100%, але не прийнятий в експлуатацію, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
Визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину матеріалів та обладнання, використаних при будівництві житлового будинку вартістю 221 503 грн, який станом на 03 жовтня 2006 року мав ступінь готовності 100%, але не прийнятий в експлуатацію, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_5 , після придбання незавершеного будівництва готовністю 55% по АДРЕСА_1 , продовжила будівництво за власні кошти, тим самим збільшила вартість будинку. Позивач не допомагав фінансово у будівництві. Після розірвання шлюбу між позивачем та ОСОБА_5 не існувало спору з приводу поділу спільно нажитого майна подружжя, позивач забрав з будинку свої особисті речі та переїхав жити до своїх батьків.
Скаржниця указує на те, що суд першої інстанції визначив вартість майна на підставі звіту про оцінку майна, проведену ФОП ОСОБА_6 , станом на 21 червня 2018 року, який не є належним та допустимим доказом у справі, та не урахував, що при поділі майна подружжя вартість майна визначається саме на день розірвання шлюбу. ОСОБА_2 наголошує на застосуванні до спірних правовідносин строку позовної давності, про застосування якого вона заявляла у відзиві на позов.
Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи у встановлений строк не надходив.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Шолох О.В., представника ОСОБА_2 - адвоката Потапової С.М., законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 та Управління у справах дітей Чернігівської міської ради - ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду - змінити, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції у повній мірі таким вимогам не відповідає.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що на момент розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 житловий будинок по АДРЕСА_1 мав ступінь готовності 100%, але не був прийнятий в експлутацію, а отже, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та, виходячи із рівності часток дружини і чоловіка у спільному майні, визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину матеріалів та обладнення, використаних при будівництві житлового будинку вартістю 221 503 грн.
З таким висновком у повній мірі не може погодитись апеляційний суд.
У справі встановлено, що з 05 вересня 1987 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12-13).
Під час шлюбу, 08 грудня 1999 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 продала  ОСОБА_5 незакінчений будівництвом житловий будинок, що становить 55% готовності, що знаходиться в АДРЕСА_1 та розташований на землях Улянівської сільської Ради (а.с. 17).
Рішенням від 03 жовтня 2006 року Деснянський районний суд м. Чернігова розірвав шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . 
Після розірвання шлюбу, ОСОБА_5 приватизувала земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівел і споруб (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 18 вересня 2007 року (а.с.18).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (а.с. 11 зворот).
Після смерті ОСОБА_5 заяви про прийняття спадщини подали дочка ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , мати ОСОБА_3 , чоловік ОСОБА_8 відмовився від спадщини на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частинах.
Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 03 грудня 2019 року, яке набрало законної сили, встановлено наступне (а.с. 5-8): «Згідно із копією Виписки на підставі рішення від 18 березня 1992 року № 70 «Про надання дозволу на будівництво (перебудови) індивідуального житлового будинку громадянину ОСОБА_3 » виконком Чернігівського району Ради народних депутатів вирішив надати дозвіл ОСОБА_3 на будівництво індивідуального житлового будинку на 4 кімнати житловою площею 59 кв.м і господарських будівель для особистого підсобного господарства площею 47 кв.м в АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 1 000 кв.м
Згідно із довідки ДКП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» від 16 вересня 1999 року № 874, виданої ОСОБА_3 , готовність недобудованого житлового будинку в АДРЕСА_1 складає 55%. Відсоток готовності також зазначений в оцінювальному акті від 16 вересня 1999 року. А також наявний ескіз земельної ділянки по АДРЕСА_1 станом на 16 вересня 1999 року, на якому мається запис про те, що житловий будинок в 2-х рівнях.
Згідно із технічним описом житловий будинок станом на 16 вересня 1999 року перебував у стадії будівництва та складався з наступних конструктивних елементів: фундамент - бетонні блоки; стіни - цегляні, перегородки - цегляні в стадії будівництва; перекриття - з/б плити без утеплення, підлога - відсутня; покрівля - шифер, сходи - відсутні; вікна - спарені, засклені, двері - тільки зовнішні; інженерне обладнання та опалення відсутнє; оздоблення зовнішнє - розшивка швів, оздоблення внутрішнє - відсутнє.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 08 грудня 1999 року ОСОБА_3 продала  ОСОБА_5 незакінчений будівництвом житловий будинок, що становить 55% готовності, що знаходиться в с. Олександрівка, Чернігівського району та області, по АДРЕСА_1 та розташований на землях Улянівської сільської Ради (а.с. 17).
Згідно із Генеральним планом земельної ділянки АДРЕСА_1 , складеним Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації станом на 09 листопада 2004 року. Оцінювальним актом про будинок А-2 по АДРЕСА_1 , складеним станом на 09 листопада 2004 року, а також згідно із копією Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого за станом на 09 листопада 2004 року, інвентаризаційна справа № 21952-6 на земельній ділянці станом на 09 листопада 2004 року був розташований житловий будинок літ. "А-2" з бетонним ґанком.
Згідно із Оцінювальним актом про будинок А-2 по АДРЕСА_1 , складеним станом на 09 листопада 2004 року, рік побудови житлового будинку - 2004 року. 
Згідно із технічним описом житловий будинок станом на 09 листопада 2004 року складався з наступних конструктивних елементів та був забезпечений наступними інженерними мережами: фундамент - бетон товщ. 0,60 м; стіни в 2,5 цеглини; перегородка - цегляні оштукатурені; перекриття - з/б плити; підлога дер., плитка, паркет; покрівля - шифер; вікна - створчаті, фільончаті; сходи - дерев`яні; інженерне обладнання: газ, вод., канал., ванна, опалення водяне; ганок - бетонний.
Згідно із Інформаційною довідкою КП "Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 18 червня 2018 року за № 6838 "Комунальне підприємство "Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Чернігівської обласної ради повідомляє, що станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 не зареєстровано". При цьому в примітці вказано про те, що: "Згідно даних технічної інвентаризації від 09 листопада 2004 року житловий будинок літ. А-2 мав 100% готовності".
Відповідно до копії Акту про приймання закінченого будівництвом об`єкта системи газопостачання "Внутрішнє газопостачання житлового будинку по АДРЕСА_1 " від 07 червня 2004 року, згідно із якою будівельно-монтажні роботи виконані в повному обсязі у відповідності з проектом, вимогам ДБН В.2.5- 20-2001 і "Правил безпеки систем газопостачання України". Будівництво здійснювалось у червні 2004 року».
Згідно висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №СЕ-1202-1-1070.19, складеного 14 серпня 2019 року  судовим експертом ТОВ «Судова незалежна експертиза України» (а.с. 98-136), дата визначення ступеня готовності будинку АДРЕСА_1 є ретроспективною - 03 жовтня 2006 року, тобто з досліджуваної дати до моменту проведення експертизи минуло вже майже 13 років, у зв`язку з чим фактично провести обстеження об`єкту станом на 03 жовтня 2006 року з метою визначення його ступеня готовності експерту неможливо, можливо лише за наявними документами, а саме виходячи з наданих на дослідження матеріалів.
Ураховуючи те, що в матеріалах технічної інвентаризації відображається стан об`єкту нерухомості на момент проведення обстеження, у тому числі зазначаються його геометричні розміри, матеріали конструктивних елементів тощо, та матеріалами інвентаризаційної справи № 21952, а саме згідно з Генеральним планом земельної ділянки АДРЕСА_1 , Олександрівка складеним Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації станом на 09 листопада 2004 року, Оцінювальним актом про будинок А-2 по АДРЕСА_1 , складеним станом на 09 листопада 2004 року, Експлікацією внутрішньої площі до плану житлового будинку літ. "А-1" по АДРЕСА_1 , Поверховими планами житлового будинку літ. "А- 2" по АДРЕСА_1 , складеними станом на 09 листопада 2004 року, ескізами земельної ділянки та поверхів житлового будинку по АДРЕСА_1 станом на 09 листопада 2004 року, Описом конструктивних елементів будинку, визначення питомої ваги, зносу тощо щодо житлового будинку АДРЕСА_1 , Оцінювальним актом про будинок А-2 по АДРЕСА_1 , складеним станом на 09 листопада 2004 року, копією Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 09 листопада 2004 року, інвентаризаційна справа № 21952-6, Інформаційною довідкою КП "Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 18 червня 2018 року за № 6838, копією Акту про приймання закінченого будівництвом об`єкта системи газопостачання "Внутрішнє газопостачання житлового будинку по АДРЕСА_1 " від 07 червня 2004 року можна зробити висновок про те, що станом на 03 жовтня 2006 року ступінь готовності будинку АДРЕСА_1 складав 100%. 
Також у висновку експерта зазначено, що ідентифікувати об`єкт оцінки в повному обсязі, зокрема визначити технічний стан, вид оздоблення будинку АДРЕСА_1 станом на 03 жовтня 2006 року, який впливає на формування ринкової вартості об`єкта, не надається можливості, - визначити ринкову вартість будинку АДРЕСА_1 станом на 03 жовтня 2006 року неможливо.
Зважаючи на доводи позову та апеляційної скарги, оцінюючи обставини справи у сукупності, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати в судовому порядку поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 401/1221/16-ц, від 03 грудня 2018 року у справі № 525/511/16-ц, від 24 січня 2019 року у справі № 729/1170/16-ц, від 31 січня 2019 року у справі № 686/23104/17.
Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, частиною третьою якої передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За змістом ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого із подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.
Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.
За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.
У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.
Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.
При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.
Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 та в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 454/1678/16-ц (провадження № 61-13096св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 158/2404/13-ц (провадження № 61-21466св18), від 12 лютого 2020 року у справі № 488/3103/17-ц (провадження № 61-12010св19).
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Установивши, що об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , збудований ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в період їх шлюбу, будівництво указаного будинку за особисті кошти ОСОБА_5 не доведено, та за висновком судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №СЕ-1202-1-1070.19 від 14 серпня 2019 року житловий будинок, станом на 03 жовтня 2006 року, мав 100% готовності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зазначений об`єкт незавершеного будівництва є спільною сумісною власністю подружжя, частки у праві власності на який у колишнього подружжя є рівними, а тому кожному з них належить по 1/2 частці у праві власності на такий об`єкт.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 , після придбання незавершеного будівництва готовністю 55% по АДРЕСА_1 , продовжила будівництво за власні кошти, збільшивши вартість будинку, а позивач не допомагав фінансово у будівництві, не знайшли свого підтвердження. 
Так, матеріалами справи підтверджується, що об`єкт незавершеного будівництва придбаний ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за час шлюбу, на момент розірвання шлюбу ступінь його готовності становив 100%, будівництво завершено та використовується за його функціональним призначенням, але житловий будинок не прийнятий в експлуатацію і право власності на нього не оформлено, в результаті чого позивач позбавлений можливості вчинити вказані дії, що перешкоджає йому реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу об`єкта незавереного будівництва. 
ОСОБА_2 не спростовано презумпцію спільності права власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на спірне майно, не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що майно, а саме: об`єкт незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було здійснено за власні кошти її матері ОСОБА_5 . 
Твердження ОСОБА_2 про те, що на день розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 будинок не був повністю збудований спростовується матеріалами справи, зокрема, висновком судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №СЕ-1202-1-1070.19 від 14 серпня 2019 року встановлено, що згідно з Генеральним планом земельної ділянки АДРЕСА_1 , Олександрівка складеним Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації станом на 09 листопада 2004 року, Оцінювальним актом про будинок А-2 по АДРЕСА_1 , складеним станом на 09 листопада 2004 року, Експлікацією внутрішньої площі до плану житлового будинку літ. "А-1" по АДРЕСА_1 , Поверховими планами житлового будинку літ. "А- 2" по АДРЕСА_1 , складеними станом на 09 листопада 2004 року, ескізами земельної ділянки та поверхів житлового будинку по АДРЕСА_1 станом на 09 листопада 2004 року, Описом конструктивних елементів будинку, визначення питомої ваги, зносу тощо щодо житлового будинку АДРЕСА_1 , Оцінювальним актом про будинок А-2 по АДРЕСА_1 , складеним станом на 09 листопада 2004 року, копією Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 09 листопада 2004 року, інвентаризаційна справа № 21952-6, Інформаційною довідкою КП "Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 18 червня 2018 року за № 6838, копією Акту про приймання закінченого будівництвом об`єкта системи газопостачання "Внутрішнє газопостачання житлового будинку по АДРЕСА_1 " від 07 червня 2004 року ступінь готовності будинку АДРЕСА_1 , станом на 03 жовтня 2006 року, складав 100%. 
На спростування указаного висновку відповідачем належних доказів не надано.
Посилання ОСОБА_2 на ту обставину, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спору з приводу поділу спільно нажитого майна подружжя  не існувало, позивач зібрав свої речі та переїхав жити до своїх батьків, де і зареєстрував своє місце проживання, не позбавляє ОСОБА_1 права звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав.
Не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.
У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.
Отже, початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України), тобто з моменту виникнення спору між ними.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18 (провадження № 61-5819св19), від 13 липня 2020 року у справі № 570/4234/16-ц (провадження № 61-15213св19) та від 24 лютого 2021року у справі № 303/6365/17 (провадження № 61-13857св19).
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб або почали проживати окремо, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права. Факт непроживання одного з подружжя в спільному будинку не може свідчити про порушення його права на це майно у випадку відсутності між подружжям спору про нього.
Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_1 указував, що про порушення своїх прав дізнався 18 червня 2018 року, зокрема, з довідки КП «ЧМБТІ» після смерті колишньої дружини ОСОБА_5 та відкриття спадщини. Та обставина, що позивач після припинення шлюбних відносин виселився з будинку і зареєструвався за іншим місцем мешкання, свідчить на користь його тверджень про те, що до часу смерті колишньої дружини між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спору щодо поділу майна не існувало, тобто позивач не вважав, що його право на частку у спільному майні оспорюється. З даним позовом ОСОБА_1 звернувся 15 червня 2020 року, отже, строк позовної давності ним не пропущено
Отже, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, із урахуванням норм матеріального права, що регулюють спірні відносини, дійшов правильного висновку, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя  і частки у майні є рівними.
Ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.
Виходячи з наведеного вище, колегія суддів вважає можливим викласти резолютивну частину рішення суду першої інстанції у редакції, що забезпечить відновлення порушеного права позивача у ефективний спосіб: шляхом  визнання об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 об`єкту незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А-2» з тамбуром «а-1» загальною площею 227,10 кв. м, що станом на 03 жовтня 2006 року мав 100% готовності; визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаного об`єкту, що дозволить позивачу у подальшому ввести в експлуатацію новостворене нерухоме майно та зареєструвати право власності  у визначеному законом порядку. 
Зважаючи на наведене у сукупності, рішення суду першої інстанції на підставі ч. 4 ст. 376 ЦПК України слід змінити, виклавши абзаци перший та другий резолютивної частини рішення у новій редакції.  
Керуючись ст. 367, 374, ч. 4 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 березня 2021 року - змінити, виклавши абзаци перший та другий резолютивної частини рішення у наступній редакції:
«Визнати об`єкт незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А-2» з тамбуром «а-1» загальною площею 227,10 кв. м, що станом на 03 жовтня 2006 року мав 100% готовності, об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину об`єкту незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А-2» з тамбуром «а-1» загальною площею 227,10 кв. м, що станом на 03 жовтня 2006 року мав 100% готовності».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року. 
 
Головуючий:                                                     Судді: