ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 502/2008/16-а
адміністративне провадження № К/9901/44486/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючий - Стародуб О.П., 
судді -Кравчук В.М., Єзеров А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (правонаступника Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області) на постанову Кілійського районного суду Одеської області від 04.10.2016 (суддя - Ібадова Н.П.) та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2016 (судді - Домусчі С.Д., Коваль М.П., Кравець О.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,  
встановив: 
У вересні 2016 року   ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:
- визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області щодо відмови у поновлені виплати раніше призначеної пенсії;
- зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії починаючи з квітня 2011 року, з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії, відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач з 01.10.1981 перебувала на обліку у відповідача та отримувала пенсію за віком, виплата якої припинена з 01.08.2011 у зв`язку з її виїздом на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки. 
26.07.2016 представник позивача, засобами поштового зв`язку, подав заяву до управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області, в якій просив поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії з квітня 2011 року, з проведенням всіх необхідних індексацій за весь період, відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Зазначена заява з додатками, отримана відповідачем 30.07.2016.
Листом від 11.08.2016 відповідач відмовив у поновленні виплати пенсії та роз`яснив представнику позивача необхідність подання відповідної заяви та документів в оригіналі та в копіях особисто, а не засобами поштового зв`язку.
Не погодившись з відмовою відповідача щодо поновлення виплати пенсії, позивач звернулась до суду з цим позовом.
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що проживаючи на даний час в Сполучених Штатах Америки вона має право на поновлення виплати пенсії в Україні, в свою чергу відповідач безпідставно відмовив у такому поновленні з формальних підстав, таким чином фактично проігнорувавши заяву про поновлення виплати пенсії.
Крім того посилалась на те, що припинення виплати їй пенсії відбулось після ухвалення рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009, тобто на той час, коли такої підстави припинення виплати пенсії, як проживання пенсіонера за кордоном, не існувало.
Постановою Кілійського районного суду Одеської області від 04.10.2016 позов задоволено частково.
Визнано неправомірною відмову управління Пенсійного Фонду України у Кілійському районі Одеської області щодо поновлення та виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано управління Пенсійного Фонду України в Кілійському районі Одеської області поновити, ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії та виплатити пенсію, але не більше ніж за 3(три) роки до дня звернення із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії - 26.07.2016, із відповідною індексацією розміру пенсії.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2017 постанову Кілійського районного суду Одеської області від 04.10.2016 змінено, викладено абзац третій її резолютивної частини в наступній редакції:
«Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області поновити з 01.08.2011 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) виплату пенсії, з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії, відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В іншій частині постанову Кілійського районного суду Одеської області від 04.10.2016 залишено без змін.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з посиланням на ч. 1 ст. 46, ч. 2 ст. 49  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», дійшов висновку про протиправність припинення виплати пенсії позивача та про необхідність відновлення порушеного права позивача шляхом зобов`язання відновити виплату пенсії , не більш ніж за три роки до дня звернення із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, 26.07.2016 року, із відповідною індексацією розміру пенсії.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо припинення позивачу виплати пенсії. 
Водночас, апеляційний суд дійшов висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин положень ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки ця норма стосується вже нарахованих сум пенсії, але не отриманих пенсіонером, водночас у даній справі предметом спору є відновлення виплати пенсії.
З посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 12.05.2015 у справі №21-180а15, апеляційний суд дійшов висновку, що поновлення конституційного права   особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень Закону, які Рішенням КСУ №25-рп/2009 визнані неконституційними, має відбутись з часу з якого виплата пенсії була зупинена, тобто з 01.08.2011.
З ухваленими судовими рішеннями не погодився відповідач, звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм процесуального права просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обгрунтування касаційної скарги посилався на пропуск позивачем строку звернення до суду та безпідставного, на думку відповідача, відкриття провадження у цій справі.
Враховуючи безпідставне відкриття провадження у справі, на його думку, підлягають скасуванню і постанови судів першої та апеляційної інстанції, ухвалені за результатами вирішення позовних вимог.
Позивач своїм правом подати заперечення на  касаційну скаргу не скористалась.
Ухвалою Верховного Суду від 15.11.2021 задоволено клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області  про заміну відповідача у справі: замінено Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України (правонаступника управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області) на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 341 суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Так, основним доводом касаційної скарги відповідача є пропуск позивачем строку звернення до суду.
Вирішуючи касаційну скаргу в межах наведених у ній доводів колегія суддів виходить з наступного.
Так, відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 99 КАС України  (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно частини 1 статті 100 КАС України (у зазначеній редакції) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18 дійшла висновків, що обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07.10.2009 у справі №25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками.
У справі яка розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що виплату раніше призначеної позивачу пенсії було припинено на підставі статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", окремі положення якої, на момент припинення її виплати, рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 визнано неконституційними.
Враховуючи такі фактичні обставини справи та наведені вище висновки Великої Палати Верховного Суду  колегія суддів дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій обгрунтовано не застосовано до спірних правовідносин строк звернення до суду.
З врахуванням викладеного, посилання відповідача в обгрунтування касаційної скарги на пропуск позивачем строку звернення до суду є безпідставним.
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскільки при ухваленні рішень суди порушень норм матеріального та процесуального права не допустили, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції та зміненої постанови суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
постановив:
Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2017 та змінену постанову Кілійського районного суду Одеської області від 04.10.2016 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:                                                                                
О.П. Стародуб          
А.А. Єзеров
В.М. Кравчук