ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року 
м. Черкаси   

Справа № 712/2044/20		
Провадження № 22-ц/821/1769/21		
Категорія: 307020000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Єльцова В.О., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Литвин-Восколович Ж.В.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 
представник позивача: ОСОБА_2 
відповідач: Черкаська міська рада
третя особа: ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пятіна Євгенія Вікторовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2021 року (ухваленого у приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Романенко В.А., повний текст рішення виготовлено 22 липня 2021 року)у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

03 березня 2021 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Пятін Є.В. звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування.
Позовна заява обґрунтована тим, що 09 серпня 1979 року між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб.
Після реєстрації шлюбу позивачка постійно проживала із ОСОБА_4 , вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний сімейний бюджет, взаємно користувались правами та виконували обов`язки, як подружжя. Спільних дітей у них не було.
До 15 серпня 1993 року, вказує позивачка, вона із ОСОБА_4 спільно проживала у Молдові, але ОСОБА_4 був зареєстрований по АДРЕСА_1 .
У вересні 1993 року позивачка ОСОБА_1 із ОСОБА_4 переїхала для постійного проживання у домоволодіння АДРЕСА_1 , частина якого належала останньому у порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_5 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначає позивачка, її чоловік- ОСОБА_4 помер, не залишивши заповіту, вона, як дружина ОСОБА_4 , є єдиним його спадкоємцем за законом першої черги, оскільки ОСОБА_4 рідних дітей не мав, а його батьки померли.
Крім того, зазначає ОСОБА_1 , вона фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном. Зокрема, вказує, що вона продовжила користуватись коштами та майном, що належало їй та спадкодавцю на праві спільної сумісної власності подружжя, а також до 04 травня 1995 року (тобто протягом наступних 1 року 8 місяців) проживала у частині домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується актом опитування сусідів від 24 жовтня 2017 року та довідкою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Благовісний» від 21 листопада 2017 року № 2543.
У зв`язку із фактичним прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_4 ,зазначає позивачка, вона до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталась. Оскільки вона є єдиним спадкоємцем після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , нотаріальною конторою спадкова справа не заводилась, проте ОСОБА_1 вважає себе особою, яка фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка.
До складу спадщини після смерті ОСОБА_4 також увійшла належна йому в порядку спадкування 3/8 частина домоволодіння АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю у порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька - ОСОБА_5 .
Проте, як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на даний час зареєстровано за померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком чоловіка позивачки - ОСОБА_5 .
Згідно відомостей свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20 грудня 2001 року на ім`я іншого спадкоємця - ОСОБА_6 , чоловік позивачки - ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину не отримував.
Відповідно, зазначає позивачка, її чоловік  ОСОБА_4 , прийнявши спадщину після смерті свого батька  ОСОБА_5 , у встановленому законом порядку, не зареєстрував за собою право власності на успадковану ним 3/8 частину домоволодіння  АДРЕСА_1 , узв`язку з чим, її представник - адвокат Пятін Є.В. з метою захисту майнових прав позивачки звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із даним позовом та просив постановити судове рішення, яким встановити факт, що має юридичне значення, а саме прийняття ОСОБА_1 спадщини шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка - ОСОБА_4 , а також визнати за нею право власності в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , зареєстрованих на ім`я ОСОБА_5 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного м. Черкаси від 12 липня 2021 року позовні вимоги -задоволено частково.
Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме прийняття ОСОБА_1 спадщини шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що дослідивши наявні у справі докази, є підстави вважати, що позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Проте, за висновками суду першої інстанції, оскільки позивачкою ОСОБА_1 не надано достовірних та достатніх доказів прийняття її чоловіком ОСОБА_4 спадщини після смерті його батька ОСОБА_5 , ОСОБА_4 не може бути визнаний таким, що прийняв спадщину після смерті його батька, оскільки у встановленому законом порядку не зареєстрував за собою права власності на успадковану 3/8 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 30 серпня 2021 року, представник ОСОБА_1  - адвокат Пятін Є.В., вважаючи оскаржуване рішення прийнятим при частково неповному з`ясуванні обставин справи, що мають значення для її вирішення та при невідповідності висновків суду обставинам справи, просив змінити рішення Соснівського районного м. Черкаси від 12 липня 2021 року в частинні відмовлених вимог, задовольнивши вимоги  ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка - ОСОБА_4 на 3/8 частини домоволодіння  АДРЕСА_1 , зареєстрованих на ім`я батька чоловіка позивачки - ОСОБА_5 .

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції хибно послався на начебто недоведеність факту прийняття спадщини ОСОБА_4 від батька ОСОБА_5 , критично поставившись на покази свідків. 
Крім того, особа, що подала апеляційну скаргу зазначає, що факт постійного проживання правосуб`єкта у певній місцевості ніяким чином не унеможливлює прийняття ним у фактичне володіння майном у іншій місцевості.

Відзив на апеляційну скаргу.

19 жовтня 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду від Черкаської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник ЧМР, вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного м. Черкаси від 12 липня 2021 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з наявних матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 , 09 серпня 1979 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб. (том 1, а.с. 7)
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. (том 1, а.с. 8), не залишивши за життя заповіту.
До складу спадщини після смерті ОСОБА_4 увійшла належна йому в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька ОСОБА_5 , 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , яка не була оформлена і зареєстрована на ОСОБА_4 в передбаченому законом порядку і на яку його дружина -позивачка ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування.
Після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 позивачка ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у вигляді 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 не зверталась.
Позиція Черкаського апеляційного суду
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга, подана представником ОСОБА_1 - адвокатом Пятіним Є.В. підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
За змістом частин четвертої та п`ятої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.
Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини.
Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Оскільки спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ЦК УРСР в редакції 1963 року.
За правилом статті 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій, які свідчать про прийняття спадщини.
Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.
Таким чином, для встановлення тієї обставини, чи прийняв спадкоємець спадщину, необхідно встановити, чи вступив він фактично в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року у справі № 6-167цс12 та постанові Верховного Суду України від 18 березня 2020 року у справі № 2-612/2008.
Проте, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, яка покладає обов`язок на кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, із сторони позивачки на адресу суду не було надано об`єктивних доказів, які б свідчили про здійснення нею дій, направлених на прийняття спадщини після смерті свого чоловіка.
Як вбачається із матеріалів справи, після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 позивачка ОСОБА_1 до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини у вигляді 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 не зверталась,, будь-яких інших юридично значимих дій з моменту відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на протязі тривалого часу не вчиняли, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії відсутня.
Згідно відомостей про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшла також 3/8 частина домоволодіння АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю у порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька - ОСОБА_5 .
Даним заповітом від 13.04.1971 року спадкоємцями ѕ частин домоволодіння АДРЕСА_1 , спадкодавець ОСОБА_5 зазначив ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .
Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 є: ОСОБА_3 з належною їй 3/8 частки; ОСОБА_5 - 3/8 частки; ОСОБА_6 - 3/8 частки; ОСОБА_7 - ј частки. (том 1, а.с. 12-13)
З свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20 грудня 2001 року на ім`я ОСОБА_6 , вбачається, що після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на спадкове майно, яке складається з ѕ частин жилого будинку, з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 свідоцтво отримала ОСОБА_6 (3/8 частки), а також зазначено, що інший спадкоємець ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину не отримував. (том 1, а.с. 11)
Згідно рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 листопада 2017 року, за ОСОБА_3 визнано право власності на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8 (том 1, а.с. 13-19), який, в свою чергу, є спадкоємцем після ОСОБА_6 .
Крім того, зазначеним рішенням, ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позовних вимог, щодо встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і визнання за ОСОБА_3 права власності на ѕ частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , із чого вбачається, що ОСОБА_3 претендувала на частку у вищевказаному домоволодінні 3/8, яка за заповітом належить ОСОБА_4 із посиланням на те, що рідний брат її баби ОСОБА_6 - ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за заповітом не отримав, в передбаченому законом порядку право власності на нерухоме майно не зареєстрував і після смерті вказаної особи 17 вересня 1993 року спадщину ніхто не оформив. Проте, при подачі даного позову ОСОБА_1 зазначила ОСОБА_3 в якості третьої особи, а не сторони. 
Судом апеляційної інстанції також встановлено, що відповідно до інформаційної довідки Черкаського міського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану ЦМУ Міністерства Юстиції (м. Київ) від 03 липня 2020 року № 1682/22ю1-04-03 вбачається, що ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 , від якого у них є спільна дитина - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (том .1, а.с. 82), у зв`язку із чим посилання позивачки ОСОБА_1 , що вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка і на вказане спадкове майно ніхто не претендує, є необґрунтованими.
Таким чином, з метою з`ясування всіх обставин даної справи, забезпечення майнових прав та інтересів всіх осіб, яких стосується або може стосуватися вирішення питання щодо визнання права власності на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , до участі в розгляді даної справи необхідно залучити всіх співвласників даного домоволодіння та спадкоємців майна померлого ОСОБА_4 ,які претендують або можуть претендувати на майно даного спадкодавця, оскільки прийняте судом рішення може вплинути на обсяг їх прав та законних інтересів.
Згідно зі статтею 4 ЦПК України, частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.
У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).
При цьому, судова колегія наголошує на тому, що звертаючись до суду з позовом, заявник повинен чітко зазначити спосіб захисту, якого він вимагає, та яке право він вважає порушеним, невизнаним чи оспорюваним, чітко вказати ким порушені його права та в чому полягає порушення.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Вирішення спору за відсутності усіх належних відповідачів є порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.
Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучити співвідповідача чи його правонаступників, в даному випадку, на стадії апеляційного перегляду, так як перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції на момент його винесення.
Враховуючи викладене вище та аналізуючи наведені правові норми, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Пятіна Є.В. підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за визначеного кола осіб.
Згідно п 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;   3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_1 - адвокатом Пятіним Євгенієм Вікторовичем -задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно в порядку спадкування - скасувати.
Постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно в порядку спадкування - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                                                          О.В. Карпенко

Судді                                                                         В.О. Єльцов

                                                                       Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 13 грудня 2021 року/