Єдиний унікальний номер 234/13637/20 
Номер провадження 22-ц/804/2175/21        

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року          
м. Бахмут 

справа № 234/13637/20
провадження № 22-ц/804/2175/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,
суддів: Кішкіної І.В., Хейло Я.В., 
за участю секретаря судового засідання – Цимбал Д.А.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Донецька обласна державна адміністрація,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 234/13637/20 за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної державної адміністрації про стягнення заробітної плати,
за апеляційною скаргою Донецької обласної державної адміністрації,
на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11 травня 2021 року (суддя Сухоручко Ю.О.), ухваленого в приміщенні Краматорського міського суду Донецької області, повне судове рішення складено 14 травня 2021 року,–

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що розпорядженням № 41кс від 26.03.2014р. голови Донецької обласної ради ОСОБА_2 була прийнята на посаду директора комунального закладу культури «Донецький обласний художній музей» терміном на три роки. На вказаній посаді вона сумлінно виконувала свої посадові обов`язки в період АТО та до звільнення на підставі її заяви від 10.06.2016 р. у зв`язку із переїздом до м. Києва і переходом на іншу роботу, але її змусили написати заяву про звільнення за власним бажанням. Знаходження її у трудових відносинах з 04.04.2014 р. по 10.06.2016 р. з Донецькою обласною радою до її звільнення з посади головою облдержадміністрації, керівником військово-цивільної адміністрації ОСОБА_3 ,підтверджується записами у трудовій книжці, розпорядженням № 41кс від 26.03.2014 р. голови Донецької обласної ради ОСОБА_2 та наказом голови облдержадміністрації № 137рк від 07.06.2016р. 

Під час її перебування у трудових відносинах з відповідачем за період з липня 2014 року по липень 2015 року включно була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 64 430,17 грн. Підтвердження факту існування заборгованості є довідка без номеру та дати. Інших письмових доказів надати суду у неї немає можливості, оскільки відповідач не визнає факт існування трудових відносин у зазначений період. 

07.06.2016р. вона була звільнена за власним бажанням згідно з наказом голови облдержадміністрації ОСОБА_3 № 137рк від 07.06.2016 р., але в ньому не була передбачена виплата вихідної допомоги та виплата компенсації за невикористану відпустку тривалістю 30 календарних днів. Однак, в день звільнення 06.07.2016р. відповідач не повідомив її про нараховані суми, належні їй при звільненні, та не здійснив виплату належних коштів у порушення частини 1 статті 116 КЗпП України. У відповідь на її заяву від 21.01.2020 р. відповідач повідомив, що відповідно до пункту 4 тимчасового Порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства, затвердженого постановою КМУ від 07.11.2014 р. № 595, заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам установи, яка переміщена на підконтрольну територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати, і працівники виконують свої обов`язки. Також, відповідач посилається на те, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань комунального закладу культури «Донецький обласний художній музей», особою, яка здійснювала перереєстрацію юридичної особи на контрольованій території, є ОСОБА_4 (в.о. директора), у зв`язку із чим, нарахування та сплата позивачу заборгованості з заробітної плати з липня 2014 року по липень 2015 року є безпідставною, оскільки при перереєстрації музею на території, підконтрольні українській владі, вона не виконувала свої посадові обов`язки, передбачені контрактом від 04.04.2014 р., укладеним Донецькою обласною радою з нею, що не відповідає дійсності. Увесь час, з моменту вступу на посаду директора комунального закладу культури «Донецький обласний художній музей» до моменту звільнення вона виконувала всі посадові обов`язки належним чином та відповідно до умов контракту, ризикуючи своїм життям та перебуваючи на непідконтрольній владі України території. 

Просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 62 053,00 грн та компенсацію за 30 днів невикористаної відпустки у сумі 2 377,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 11 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Донецької обласної державної адміністрації про стягнення заробітної плати задоволено частково: стягнуто з Донецької обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за серпень 2014 року у сумі 8 243,84 грн. Зобов`язано Донецьку обласну державну адміністрацію при виплаті ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі, утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за один місяць – серпень 2014 року у розмірі 8 243,84 грн з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з Донецької обласної державної адміністрації в дохід держави судовий збір у розмірі 109,30 грн. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено. 

Судове рішення мотивоване тим, що заборгованість по заробітній платі за серпень 2014 року в розмірі 8 243,84 грн підтверджується матеріалами справи, зокрема індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 форми ОК-7 з реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України. Інші позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, відповідач посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що до моменту переміщення комунального закладу культури «Донецький обласний художній музей» на територію, контрольовану українською владою, яке відбулося у вересні 2015 року, що підтверджується датою затвердження статуту цього закладу та перереєстрації місцезнаходження, функціональні обов`язки працівниками закладу не виконувалися, облік робочого часу не здійснювався, нарахування та виплата заробітної плати не проводилися.

Контракт, укладений між Донецькою обласною радою та позивачем, розпорядження про призначення керівника закладу, трудова книжка позивача, установчі документи комунального закладу культури «Донецький обласний художній музей» облдержадміністрації передані не були. Відповідач вважає, що трудові відносини між облдержадміністрацією та позивачем в порядку, передбаченому Кодексом законів про працю України, не виникли. Будь-яких доказів належного виконання обов`язків, визначених пунктом 2.1 копії контракту, позивачем до суду не надано.

Обов`язки щодо виплати заробітної плати та проведення остаточного розрахунку при звільненні та відповідальність за неналежне їх виконання може нести виключно роботодавець, який є комунальний заклад культури «Донецький обласний художній музей».

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги запере6чуала, просила її відхилити. 

Представники відповідача - Донецької обласної державної адміністрації в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала,просили її задовольнити. 

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Позивач ОСОБА_1 з 14.12.2004 року працювала на посаді директора Донецького обласного художнього музею, що підтверджується її трудовою книжкою та розпорядженням голови Донецької обласної ради від 14.12.2004 р. № 53 кс.

Відповідно до розпорядження голови Донецької обласної ради від 26.03.2014 р. № 41кс з позивачем ОСОБА_1 як з директором комунального закладу культури «Донецький обласний художній музей» був укладений контракт на три роки.

Відповідно до розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації від 31.07.2015 р. № 203рк, позивачу ОСОБА_1 була надана відпустка без збереження заробітної плати з 03.08.2015 р. тривалістю 365 календарних днів. 

10.06.2016 р. ОСОБА_1 було звільнено з посади директора комунального закладу культури «Донецький обласний художній музей» за власним бажанням, що підтверджується розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації від 07.06.2016 р. № 137рк. 

21.01.2020 р. позивачем ОСОБА_1 відповідачу була надіслана заява про виплату їй заробітної плати за період з липня 2014 р. по липень 2015 р. у сумі 64 430,17 грн та компенсації за період перебування у змушеній відпустці за період з липня 2015 р. по 10.06.2016 року.

Згідно з відповіддю заступника голови Донецької обласної державної адміністрації Костюніної Ю.О. від 19.02.2020 року, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено, оскільки при перереєстрації музею на територію підконтрольній українській владі, вона не здійснювала свої посадові обов`язки, передбачені контрактом від 04.04.2014 року.

Позивачем, на підтвердження не виплаченої заробітної плати, надана суду довідка про заборгованість по заробітній платі за період з 01.07.2014 р. по 31.07.2015 р. без дати та номеру, яка підписана позивачем як директором закладу та головним бухгалтером, в якій зазначені суми: липень 2014 р. – 5 467,10 грн, серпень 2014 р. – 8 243,84 грн, вересень 2014 р. – 6 144,19 грн, жовтень 2014 р. – 4 148,34 грн, листопад 2014 р. – 4 278, 60 грн, грудень 2014 р. –4 777, 14 грн, січень 2015 р. – 3 480, 40 грн, лютий 2015 р. – 4 723, 40 грн, березень 2015 р. – 4 723, 40 грн, квітень 2015 р. – 4 723, 56 грн, травень 2015 р. – 4 723, 40 грн, червень 2015 р. – 4 723, 40 грн, а всього 64 430,17 грн.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга Донецької обласної державної адміністрації задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по заробітній платі за серпень 2014 року в розмірі 8 243,84 грн підтверджується матеріалами справи, зокрема індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 форми ОК-7 з реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України. Інші позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства. 

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. 

Частиною 1 статті 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. 

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimateexpectation) стосовно ефективного здійснення права власності. 

Частиною 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. 

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. 

За частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. 

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати. 

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до Донецької обласної державної адміністрації. 

Донецька обласна державна адміністрація (ідентифікаційний код 00022473) зареєстрована як юридична особа 21 серпня 1995 року, про що 16 вересня 2005 року до ЄДР внесений запис за номером 1 266 120 0000 011422. 
Донецька обласна державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. 

Донецька обласна державна адміністрація переміщена на підконтрольну органам влади територію, за даними ЄДР її місцезнаходження зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . 

03 лютого 2015 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 141-VIII «Про військово-цивільні адміністрації», який визначає організацію, повноваження і порядок діяльності військово-цивільних адміністрацій, що утворюються як тимчасовий вимушений захід з елементами військової організації управління для забезпечення безпеки та нормалізації життєдіяльності населення в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема в районі проведення антитерористичної операції, що не має на меті зміни та/або скасування конституційно закріпленого права територіальних громад на місцеве самоврядування. 

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону № 141 для виконання повноважень місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених цим Законом, в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема в районі проведення антитерористичної операції можуть утворюватися військово-цивільні адміністрації. 

Військово-цивільні адміністрації – це тимчасові державні органи у селах, селищах, містах, районах та областях, що діють у складі Антитерористичного центру при Службі безпеки України (у разі їх утворення для виконання повноважень відповідних органів у районі проведення антитерористичної операції) або у складі Об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України (у разі їх утворення для виконання повноважень відповідних органів у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях) і призначені для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення безпеки і нормалізації життєдіяльності населення, правопорядку, участі у протидії актам збройної агресії, диверсійним проявам і терористичним актам, недопущення гуманітарної катастрофи в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема проведення антитерористичної операції. 

Військово-цивільні адміністрації району, області - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження районних, обласних рад, державних адміністрацій та інші повноваження, визначені цим Законом. 

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону № 141, військово-цивільні адміністрації є юридичними особами публічного права і наділяються цим та іншими законами повноваженнями, у межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. 

Обласні державні адміністрації, що набули статусу військово-цивільних адміністрацій, не потребують внесення змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 

Указом Президента України від 05 березня 2015 року № 123/2015 «Про утворення військово-цивільних адміністрацій» утворена Донецька обласна військово-цивільна адміністрація. 

У зв`язку з утворенням обласної військово-цивільної адміністрації Донецька ОДА набула статусу Донецької обласної ВЦА, комунальний заклад культури «Донецький обласний художній музей» фінансувався на рахунок коштів обласного бюджету, розпорядником бюджетних коштів є управління культури та туризму Донецької обласної державної адміністрації, що було підтверджено у судовому засіданні представником відповідача, а тому належним відповідачем у справі є Донецька обласна державна адміністрація. 

Крім того, саме розпорядженням голови відповідача у справі від 31 липня 2015 року № 203рк позивачці ОСОБА_1 надавалась відпустка без збереження заробітної плати з 03 серпня 2015 року тривалістю 365 календарних днів та розпорядженням від 07 червня 2016 року № 137рк ОСОБА_1 була звільнена з посади директора комунального закладу культури «Донецький обласний художній музей» 10 червня 2016 року за власним бажанням відповідно до статті 39 КЗпП України. 

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що належним відповідачем в даній справі має «Донецький обласний художній музей», є безпідставними. 

Крім того, вищезазначеними обставинами справи також спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що трудові відносини між облдержадміністрацією та позивачем в порядку, передбаченому КЗпП України, не виникли. 

Згідно з інформацією з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (форма ОК-7) розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за серпень 2014 року становить 8 243,84 грн. Саме таку суму стягнув суд першої інстанції з відповідача. 

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за серпень 2014 року. 

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищезазначений висновок суду першої інстанції. 

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та спростував відповідними висновками. Ці доводи не спростовують висновків суду і не впливають на правильність вирішення справи по суті, фактично зводяться до незгоди з ухваленим рішенням. 

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.) 

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Донецької обласної державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий        О.О.Тимченко

Судді:         І.В. Кішкіна

          Я.В. Хейло

Повний текст постанови складено  06 жовтня 2021 року.

Головуючий                                                 О.О. Тимченко