ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8066/21 Справа № 211/1614/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Папарига В. А. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді - Деркач Н.М.,
суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
за участю секретаря - Усик А.Д.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Довгинцівського районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 

ВСТАНОВИВ:

       АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 2-28).
       В обґрунтування своїх позовних вимог Банк посилався на те, що відповідач звернувся до установи з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписав заяву № б/н від 21 грудня 2006 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок у розмірі 5000 грн (а.с 16), який в подальшому збільшився до 6 000 грн. 
       Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
       Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, тоді як, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору.
       За наданими Банком розрахунками заборгованість відповідача перед позивачем відповідно до договору б/н від 25.12.2006 року становить: 22 690, 29 грн, з яких : 5831,27 грн — заборгованість за тілом кредиту, 14026, 85 грн — заборгованість за простроченими відсотками, 2832,17 грн — заборгованість з пені, яку Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 разом із понесеними судовими витратами. (а.с 138-150)
       Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривий Ріг від 30 червня 2021 року позов АТ КБ “ПриватБанк” задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 21.12.2006 р у розмірі — 5831,27 грн, в іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення (а.с.171-173). 
       Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, АТ КБ “ПриватБанк” звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати у частині незадоволених вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом та задовольнити вимоги банку у цій частині (а.с.175-180).
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, не дав оцінки довідкам Банку про видані карти та про зміну умов кредитування, яка містить відомості щодо тарифів за карткою, зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту.
       Відповідач не скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. 
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
       Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного. 
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Судом встановлено, що 21 грудня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит, шляхом підписання Заяви. Відповідно до Заяви відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 5 000 грн. У користування заявнику було надано кредитну карту “Універсальна”. Обумовлена процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору 3% в місяць з розрахунку 360 днів року (а.с. 16). 
Відповідно до наданої Банком виписки по кредитному рахунку боржник активно користувався наданими коштами (здійснював покупки, знімав готівку у банкоматі тощо) (а.с 81 — 88). 
Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення процентів, суд першої інстанції виходив з того, що надані банком Умови та Правила не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними, а відтак їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору та досягненням між сторонами згоди щодо всіх його істотних умов, зокрема наявності у позичальника зобов`язання сплачувати проценти за користування кредитом, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
На підтвердження своїх вимог, АТ КБ «ПриватБанк» надало Заяву, за умовами якої, зокрема, обумовлена процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору 3% в місяць з розрахунку 360 днів року, тобто 36% річних. 
       Разом з тим, визначений позивачем розмір заборгованості за процентами за користування кредитом суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді, так як зазначена у Заяві базова процентна ставка становить 3 % на місяць, проте із розрахунку вбачається, що позивачем нараховувалися відсотки як в обумовленому розмірі, так і у підвищеному.
Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Колегія суддів зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.
Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.
Як вбачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.
Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Такої ж позиції притримується Верховний Суд: Постанова від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц. 
Однак, як вбачається з наданого Банком розрахунку (а.с. 6-14), з 01.04.2015 року Банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки до 43,2 % річних, при цьому матеріали цивільної справи не містять доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому такі збільшення є незаконними, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за період з 01.04.2015 року по 28.02.2018 року необхідно відмовити. 
Між тим, як вбачається з даного розрахунку заборгованості, станом на 31.03.2015 року (останній день застосування Банком процентної ставки в межах обумовленого у Заяві позичальника розміру) заборгованість за відсотками з накопичувальним підсумком становила 5076,87 грн.
Таким чином, з урахуванням наведеного, вимоги про стягнення заборгованості за відсотками підлягають частковому задоволенню: з ОСОБА_1 слід стягнути на користь Банку відсотки за користування кредитними коштами за період з 04.01.2007 року по 31.03.2015 року у сумі 5 076,87 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором, - скасуванню з ухваленням нового в цій частині, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за відсотками за кредитним Договором про надання банківських послуг б/н від 21.12.2006 року за період з 04.01.2007 року по 31.03.2015 року у сумі 5 076,87 грн., а у задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором слід відмовити.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, слід також вирішити питання судових витрат.
Позивач при зверненні до суду сплатив 1 762 грн. судового збору за подання позову та 2643 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
З урахуванням принципу пропорційності, до задоволення апеляційним судом підлягає 22,37 % вимог від заявлених: 5 076,87 грн. (розмір вимог що підлягають до задоволення), х 100/ 22 690,29 грн. (розмір заявлених вимог) = 22,37 %. Тому, відповідно з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 22,37 % понесених ним судових витрат, що становить 985,40 грн.
       Керуючись ст. ст. 259, 268,367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
       Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року — в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за кредитом — скасувати.
       Постановити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за відсотками за кредитним Договором про надання банківських послуг б/н від 21.12.2006 року за період з 04.01.2007 року по 31.03.2015 року у сумі 5 076,87 грн.
       У задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором — відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 985,40 грн.
       В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

       Головуючий:                 Н.М. Деркач

       Судді: М.М. Пищида

                                                               І.Ю. Ткаченко