УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/2290/20 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О. 
Категорія 40 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів Шевчук А.М, Трояновської Г.С. 
з участю секретаря
судового засідання         Дяченко Ю.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/2290/20 за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» про визнання іпотеки припиненою та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору –  ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» про визнання кредитного договору припиненим 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» на рішення  Житомирського районного суду Житомирської області від 04 січня 2021 року, яке ухвалене суддею Грубіяном Є.О. в м. Житомирі
встановив:
У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 звернулися до суду з позовами, на обґрунтування яких зазначили, що 05 жовтня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 267/ФКВ-07, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в сумі 12000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування у розмірі 14,3 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 05 жовтня 2007 року по 04 жовтня 2022 року.
В забезпечення своєчасного виконання зобов`язань за кредитним договором того ж дня між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 267/2фквіп-07, згідно з яким останній передав в іпотеку банку належний йому на праві власності об`єкт незавершеного будівництва, відсоток готовності 61%, загальною площею 65,2 кв.м, розташований по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 700 кв.м, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», внаслідок чого АТ «Дельта Банк» став новим кредитором у зазначених зобов`язаннях.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 27.05.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 08.07.2015 року, були задоволені позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з позичальника всю суму заборгованості на користь ПАТ «Дельта Банк» в розмірі 62499,72 грн.
04 травня 2016 року ОСОБА_2 рішення суду від 27.05.2015 року було виконано в повному обсязі, шляхом сплати грошових коштів через виконавчу службу. 27 травня 2016 року Відділом державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з повним виконанням рішення суду.
При цьому зазначають, що оскільки ОСОБА_2 повністю виконав судове рішення про дострокове стягнення з позичальника всієї суми заборгованості за кредитним договором, яка була визначена у розмірі 62499,72 грн, у зв`язку з чим основне зобов`язання припинилось на підставі статті 599 ЦК України, то внаслідок цього згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» припинились і зобов`язання за похідним від основного договором іпотеки, укладеним з метою забезпечення виконання умов кредитного договору.
14 липня 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» повідомило ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за вказаним кредитним договором та договором іпотеки, а також сповістило про наявність заборгованості за таким зобов`язанням у загальному розмірі 157 174,44 грн.
З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що новий кредитор не визнає зобов`язання виконаним у повному обсязі, позивач та третя особа просили визнати припиненими кредитний договір № 267/ФКВ-07 від 5 жовтня 2007 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» та ОСОБА_2 та договір іпотеки № 267/Zфквт-07 від 5 жовтня 2007 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» та ОСОБА_1 . 
Рішенням  Житомирського районного суду Житомирської області від 04 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Вирішено припинити кредитний договір № 267/ФКВ-07 від 5 жовтня 2007 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» та ОСОБА_2 та договір іпотеки № 267/Zфквт-07 від 5 жовтня 2007 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» та ОСОБА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача та третьої особи в повному обсязі. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що суд при розгляді справи не врахував, що зобов`язання за кредитним договором було виражено в іноземній валюті – доларах США, а відтак могло вважатись припиненим, у випадку його виконання в національній валюті, за офіційним курсом НБУ на день такого виконання. При цьому, позивачем та третьою особою під час розгляду справи не було надано доказів виконання своїх зобов`язань за кредитним та іпотечними договорами в доларах США чи за офіційним курсом НБУ на день такого виконання, а рішенням суду від 27.05.2015 року у справі № 278/4213/14-ц валюта зобов`язання не змінювалась. Отже висновок суду про припинення зобов`язань позивача та третьої особи за кредитним та іпотечним договорами є необґрунтованим. Також судом не були враховані правові висновки Верховного Суду з вищенаведених питань, які викладені Великою Палатою у постановах від 07.07.2020 року у справі № 296/10217/15-ц, від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18, від 18.09.2018 року у справі № 921/107/15-г, а також Верховним Судом в постанові від 01.03.2017 року у справі № 6-284цс17, від 01.11.2017 у справі № 697/307/15-ц, від 09.10.2018 у справі № 910/2571/13, що призвело до порушення норм процесуального права. Крім того, апелянт вважає, що позивач та третя особа пропустили строк позовної давності для звернення до суду з відповідними позовами, оскільки про порушення свого права останні дізналися 27 травня 2016 року, тобто з дати закриття виконавчого провадження. 
У поданих відзивах на апеляційну скаргу представники позивача та третьої особи просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги за безпідставністю, рішення районного суду залишити без змін. При цьому зазначили, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені. Від представників позивача та третьої особи до суду надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції   відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей  про   вручення   йому  судової  повістки  або  за  його клопотанням,  коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце  розгляду  справи,  не перешкоджає розгляду справи. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом під час розгляду справи було встановлено, що 05 жовтня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 267/ФКВ-07, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в сумі 12000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування у розмірі 14,3 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 05 жовтня 2007 року по 04 жовтня 2022 року (а.с.5-7 т.1).
В забезпечення своєчасного виконання зобов`язань за кредитним договором того ж дня між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 267/2фквіп-07, згідно з яким останній передав в іпотеку банку належний йому на праві власності об`єкт незавершеного будівництва, відсоток готовності 61%, загальною площею 65,2 кв.м, розташований по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 700 кв.м, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належить іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_2 (а.с.8-9 т.1).
30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк» за вказаними договорами. 
7 серпня 2014 року АТ «Дельта Банк» зверталося до ОСОБА_1 із досудовою вимогою про дострокове виконання умов зобов`язання на загальну суму 5343,57 доларів США (а.с.91 т.1).
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 27.05.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 08.07.2015 року, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» достроково заборгованість за кредитним договором в розмірі 62499,72 грн, яка складалась із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 58 510,25 гривень та заборгованості за відсотками в розмірі 3 989,47 грн. Вказаним рішенням відмовлено у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.11-14 т.1).
27 травня 2016 року Відділом державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з повним виконанням рішення суду від 27.05.2015 року (а.с.15,16 т.1).
14 липня 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» повідомило ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за вказаним кредитним договором, а також сповістило про наявність заборгованості за таким зобов`язанням у загальному розмірі 157 174,44 грн (а.с.17,18 т.1).
Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.
Відповідно до приписів ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і за загальним правилом є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 цього Закону).
Підстави припинення іпотеки окремо визначені в ст.17 Закону України «Про іпотеку». Зміст цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. 
Під час розгляду справи було встановлено, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 27.05.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 38.07.2015 року, задоволено позовні вимоги АТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з позичальника всю суму заборгованості на користь АТ Дельта Банк в розмірі 62499,72 грн.
04.05.2016 року ОСОБА_2 було виконано рішення суду від 27.05.2015 року, сума заборгованості за кредитним договором, визначена рішенням суду, була сплачена в повному обсязі на користь банку, шляхом сплати грошових коштів через виконавчу службу, що підтверджується квитанцією №40 від 04.05.2016 року. 
27.05.2016 року Відділ державної виконавчої служби Ружинського районного управління юстиції виніс постанову про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з повним виконанням рішення суду від 27.05.2015 року. 
При цьому у даному випадку АТ «Дельта Банк», як кредитор за кредитним договором, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначати позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2014 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 жовтня 2007 року № 267/ФКВ-07, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 62499,72 грн. є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту та відсотками.
Рішення суду про стягнення заборгованості набрало чинності і виконано відповідачем у повному обсязі 21.05.2015 року.
Отже кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 рокуу справі  № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).
Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання припиненими кредитного договору та договору іпотеки, оскільки ОСОБА_2 повністю виконав судове рішення про дострокове стягнення з позичальника всієї суми заборгованості за кредитним договором, у зв`язку із чим основне зобов`язання припинилось на підставі статті 599 ЦК України, внаслідок чого згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку» припинились і зобов`язання за похідним від основного договором іпотеки, укладеним з метою забезпечення виконання умов Кредитного договору.
Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції правових висновків з вищенаведених питань, які викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 296/10217/15-ц, від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18, від 18.09.2018 року у справі № 921/107/15-г, від 01.03.2017 року у справі № 6-284цс17, від 01.11.2017 у справі № 697/307/15-ц, від 09.10.2018 у справі № 910/2571/13 є безпідставними, оскільки у всіх вказаних справах був зазначений борг в іноземній валюті та його еквівалент в гривні, який підлягав до стягнення, а тому вказані висновки судів не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. 
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем та третьою собою строків позовної давності виходячи з наступного. 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що з позовами до суду позивач та третя особа звернулися 03 вересня 2020 року та 18 вересня 2020 року, відповідно (а.с.1,27 т.1).
Відповідачем у клопотанні від 05.10.2020 порушено питання про застосування строків позовної давності (а.с.54 т.1).
За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частини перша статті 261 ЦК України).
Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не пропущено строк звернення до суду з відповідними вимогами, оскільки про порушене право їм стало відомо лише в липні 2020 року, а саме з моменту отримання від ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором забезпечення № КПД-281-227/20-П-2 від 14.07.2020 та вимогами про усунення порушень та стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 157 174,44 грн № КПД-281-227/20-В-2 від 16.07.2020 року (а.с.17,18,49,50 т.1). 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 січня 2021 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20 жовтня 2021 року.

Головуючий                                               Судді