ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" листопада 2021 р.                       Справа №914/1126/14 (914/1142/20)
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: 
головуючий суддя                                                                    Желік М.Б. 
судді                                                                                    Галушко Н.А.
                                                                                               Кордюк Г.Т.

секретар судового засідання Гунька О.П.

розглянувши апеляційну скаргу ліквідатора Українсько-канадського підприємства у формі ТзОВ «Галев ЛТД» Чорнія М.В. (вх.№ 01-05/2407/21 від 19.07.2021)
на рішення Господарського суду Львівської області від 16.06.2021
у справі № 914/1126/14 (914/1142/20)
за позовом: Українсько-канадського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Галев ЛТД» в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Чорній М.В.
до відповідача-1: Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 
до відповідача-2: Покотило В.М., м. Львів
до відповідача-3:  ОСОБА_1 , м. Львів
третя особа-1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: Київське квартирно-експлуатаційне управління, м. Київ
третя особа-2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: Військова частина НОМЕР_2 , м. Київ
про: визнання права власності на самочинне будівництво та скасування державної реєстрації права власності
у межах справи про банкрутство № 914/1126/14
за заявою: Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», м. Суми
про:   банкрутство Українсько-канадського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Галев ЛТД»   

за участю представників: 
від Військової частини НОМЕР_2 : Кобилянський О.В. – представник
від інших учасників: не з`явились 

Учаснику процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.06.2021 у справі №914/1126/14 (914/1142/20) у задоволенні позовних вимог Українсько-канадського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Галев ЛТД» про визнання права власності на самочинне будівництво та скасування державної реєстрації права власності, заявлених до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (м. Львів), ОСОБА_1 (м. Львів), відмовлено повністю.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 16.06.2021 у справі №914/1126/14 (914/1142/20), ухвалити нове рішення, яким визнати за Українсько-канадським спільним підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Галев ЛТД» право власності на самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна, що знаходиться за адресою Київська область, Вишгородський район, с/рада Лебедівська, Гористе урочище, буд.1, а саме на: багатофункціональний комплекс під літерою «А», загальною площею 172,5 кв.м., баню під літерою «Б», площею 48,3 кв.м., бесідку під літерою «В», площею 27,6 кв.м., гараж під літерою «Г», площею 8,2 кв.м., альтанку під літерою «Д», площею 12,7 кв.м., колодязь під літерою «І» - 3 м/п.; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про право власності/довірчої власності №16262723 (рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 31270763 від 07.09.2016 13:07:02, приватний нотаріус Холявка Володимир Ярославович, Львівський міський нотаріальний округ, Львівська область); скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про право власності/довірчої власності №16257415 (підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31265692 від 07.09.2016 від 07.09.2016 10:36:50, приватний нотаріус Юріяк Михайло Іванович, Львівський міський нотаріальний округ Львівська область); зобов`язати державного реєстратора, яким є особи, визначені ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», скасувати записи про право власності/довірчої власності №16262723 та №16257415.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2021 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Мирутенка О.Л., суддів Кордюк Г.Т., Плотніцького Б.Д. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.06.2021 апеляційну скаргу залишено без руху. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.09.2021, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження та надано сторонам строк до 22.09.2021 надати відзив на апеляційну скаргу.
Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 14.09.2021 у зв`язку із звільненням у відставку судді (головуючого судді) Мирутенка О.Л., справу передано на повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду  від 14.09.2021 справу №914/1126/14 (914/1142/20) передано до розгляду колегії суддів у наступному складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії – Плотніцький Б.Д., Кордюк Г.Т.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 у складі колегії суддів Желік М.Б. - головуючий суддя, судді Плотніцький Б.Д., Кордюк Г.Т. призначено розгляд справи на 04.10.2021.
27.09.2021 на адресу суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу №350/208/3/184/пс від 23.09.2021 (вх. №01-04/6667/21 від 27.09.2021), у якому відповідач-1 просить залишити оскаржене рішення без змін.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2021 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді  Плотніцького Б.Д., справу № 914/1126/14 (914/1142/20) розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Желіка М.Б., суддів Кордюк Г.Т., Галушко Н.А.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 розгляд справи відкладено на 03.11.2021, зобов`язано апелянта надіслати Київському квартирно-експлуатаційному управлінню копію апеляційної скарги з додатками та надати суду докази її надіслання, встановлено Київському квартирно-експлуатаційному управлінню строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 01.11.2021. 
04.10.2021, після судового засідання, на електронну адресу суду надійшла заява ліквідатора Чорнія М.В. про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а саме Пірнівську сільську раду Вишгородського району Київської області. До заяви додано Інформацію з Держаного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку.
Також 04.10.2021, після судового засідання, на електронну адресу суду надійшли додаткові пояснення ліквідатора Чорнія М.В. до апеляційної скарги, до яких додано роздруківку ухвали з Єдиного державного реєстру судових рішень від 08.07.2021 у справі №757/36379/21-к, довідки про оціночну вартість нерухомості, копію акту інвентаризації нерухомого майна на території військового містечка №11 м.Вишгород.
12.10.2021 на електронну адресу суду надійшло клопотання ліквідатора Чорнія М.В. про долучення до матеріалів справи доказів надіслання копії апеляційної скарги з додатками на адреси Київського квартирно-експлуатаційного управління та Військової частини НОМЕР_2 , м.Київ.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 задоволено клопотання Київського квартирно-експлуатаційного управління про участь сторони в режимі відеоконференції, забезпечення проведення відеоконференції доручено Оболонському районному суду міста Києва.
01.11.2021 на адресу суду надійшов відзив Київського квартирно-експлуатаційного управління на апеляційну скаргу, у якому третя особа-1 просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
02.11.2021 на адресу суду надійшли пояснення Військової частини НОМЕР_2 на апеляційну скаргу, у яких третя особа-2 просить залишити оскаржене рішення без змін.
03.11.2021 на електронну адресу суду надійшло клопотання ліквідатора арбітражного керуючого Чорнія М.В. про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами, у якому ліквідатор також зазначає, що підтримує вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.
В судове засідання 03.11.2021 з`явився представник Військової частини НОМЕР_2 , згідно з довідкою відповідального працівника Західного апеляційного господарського суду Ольшанського Ю.М., Оболонський районний суд м.Києва не забезпечив проведення судового засідання в режимі відеоконференції за участю представника Київського квартирно-експлуатаційного управління, інші учасники справи явки повноважних представників не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання.
Враховуючи те, що явка учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, учасники були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, апелянт подав клопотання про розгляд справи без його участі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників справи, що не з`явились.
Представник третьої особи-2, присутній в судовому засіданні, проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У заяві про залучення до участі Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області в якості третьої особи, що не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмета спору, апелянт зазначає, що з Єдиного державного реєстру судових рішень при ознайомленні з ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 08.07.2021 (оприлюднено 21.09.2021), постановленою у кримінальному провадженні №42017000000001395 про накладення арешту із забороною відчуженння, користування, розповсюдження на об`єкт нерухомого майна, дізнався, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3221884000:33:006:0154 та 3221884000:33:006:0155 належать територіальній громаді  Пірнівської сільської ради на праві комунальної власності. Вказані обставини підтверджуються відомостями з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 04.10.2021. Ліквідатор вважає, що з огляду на положення ст.120 Земельного кодексу України у разі задоволення апеляційної скарги рішення суду вплине на права та обов`язки Пірнівської сільської ради як власника земельних ділянок, на яких розташоване спірне нерухоме майно – об`єкт самочинного будівництва. 
До клопотання додано Інформацію з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 04.10.2021, відповідно до якої земельні ділянки з кадастровими номерами 3221884000:33:006:0154 та 3221884000:33:006:0155, розташовані в Лебедівській сільській раді Вишгородського району Київської області (категорія земель – землі водного фонду, призначення – для сінокосіння), 17.06.2021 були зареєстровані на праві комунальної власності за територіальною громадою Пірнівської сільської ради.
Колегія суддів апеляційної інстанції, розглянувши вказане клопотання, ухвалила відмовити у його задоволенні з огляду на те, що вказані ліквідатором обставини виникли після ухвалення оскаржуваного рішення у справі від 16.06.2021, що унеможливлює їх врахування на стадії апеляційного перегляду рішення.
Також 04.10.2021 ліквідатор надав суду додаткові пояснення до апеляційної скарги, у яких посилається на обставини встановлені в ухвалі Печерського районного суду м.Києва від 08.07.2021 (оприлюднено 21.09.2021), постановленою у кримінальному провадженні №42017000000001395, та на відомості щодо вартості спірного нерухомого майна, що стали відомі ліквідатору 30.09.2021.
До пояснень додано копію ухвали Печерського районного суду м.Києва від 08.07.2021, довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 04.10.2021 та копію акта інвентаризації нерухомого майна на території військового містечка №11 м.Вишгорода від 24.04.2014.
Колегія суддів наголошує, що в силу вимог ст.269 ГПК України апеляційний перегляд справи здійснюється за матеріалами, наявними у справі на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, нові ж докази приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Водночас, така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку, передбаченому статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, незалежно від причин неподання стороною таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення зазначеної норми процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність.
Наведена правова позиція щодо прийняття доказів в суді апеляційної інстанції є усталеною в практиці Верховного Суду, зокрема, викладена у постановах 14.09.2021 у справі №922/2187/20, від 31.08.2021 у справі №912/2002/20, від 25.05.2021 у справі №925/1441/20 та інших.
Таким чином, пояснення апелянта щодо обставин, які виникли пізніше, ніж ухвалене оскаржене рішення від 16.06.2021, та нові докази, які не існували на час ухвалення оскарженого рішення, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.
Українсько-канадське спільне підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Галев ЛТД» в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Чорнія М.В. звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (відповідача-1), ОСОБА_2 (відповідача-2) та Страдомського С.М. (відповідача-3), про визнання права власності на самочинне будівництво та скасування державної реєстрації права власності.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.05.2020 справу №914/1142/20 прийнято до провадження в межах справи №914/1126/14 про банкрутство Українсько-канадського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Галев ЛТД» за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.07.2020 залучено до участі у справі третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 – Київське квартирно-експлуатаційне управління; ухвалою суду від 11.02.2021 залучено до участі у справі третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 – Військову частину НОМЕР_2 (м. Київ).
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що підприємство-банкрут здійснило самочинне будівництво багатофункціонального комплексу за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яке в подальшому перейшло до третіх осіб, шляхом вчинення незаконної реєстраційної дії на підставі підробленого рішення суду та у зв`язку з відсутністю будь-яких документів, які передували вчиненню реєстраційних дій.
Позивач зазначав, що 13 грудня 2019 року при ознайомленні в суді із матеріалами справи №911/2174/13 ліквідатору стало відомо, що 03.11.1997 між Міністерством оборони України, як орендодавцем, та СП ТОВ «Галев ЛТД», як орендарем, укладено договір оренди нежитлового комплексу №181/9-347Р, розташованого на території Військового містечка № НОМЕР_3 (м. Вишгород, Лебяжий) Військової частини НОМЕР_4 , що складається з двох дерев`яних будівель, артезіанської свердловини, тенісного корту, строком на 49 років. У 1998 році внесені доповнення до договору оренди нежитлового комплексу, відповідно до п.6.4 якого, капітальне будівництво, здійснене орендарем за рахунок власних коштів за згодою орендодавця, залишається у власності орендаря.
У 2001 році листом Українсько-канадське спільне підприємство у формі ТОВ «Галев ЛТД» звернулось до головнокомандуючого сил протиповітряної оборони Збройних сил України про надання дозволу на проведення нового капітального будівництва за рахунок власних коштів підприємства, а Міністерство оборони України листом №181/24/29/547 від 10.10.2001 погодило проведення реконструкції та технічного переобладнання орендованого майна з метою його поліпшення, та зазначило, що у випадку необхідності, слід погодити виконання проектних та будівельних робіт з органами державної влади.
Як зазначав позивач, 18.07.2007 СП ТОВ «Галев ЛТД» уклало з ТОВ «С.ДЖ.Р.ГУП» договір підряду №7с про здійснення будівництва основної будівлі багатофункціонального комплексу, бані, бесідки, гаража, альтанки та колодязя на території військового містечка № НОМЕР_3 м. Вишгород Київської області, військова частина НОМЕР_4 , а 03.04.2013 виготовлено технічний паспорт на багатофункціональний (нежитловий) комплекс у військовому містечку № НОМЕР_3 , Військова частина НОМЕР_4 у м. Вишгород Київської області.
Також ліквідатор зазначав, що за актом приймання-передавання від 18.03.2020, підписаного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ліквідатору передано документи СП ТОВ «Галев ЛТД», зокрема: оригінал рішення Вишгородського районного відділу земельних ресурсів від 2003 року, яким погоджено місце розташування земельної ділянки площею близько 4,15 га під будівництво реабілітаційного центру на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області; копію рішення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 04.07.2003р. за №7-15/376 «Про розміщення об`єкта», яким погоджено розміщення реабілітаційного центру СП ТОВ «Галев ЛТД» на території Хотянівської сільської ради; копію рішення Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 18.12.2003 за №118 «Про попереднє погодження місця розташування земельної ділянки під будівництво реабілітаційного центру» погоджено місце розташування земельної ділянки площею 4,15 га під будівництво реабілітаційного центру на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області; копію рішення Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 22.12.2003 за №202 «Про попереднє погодження місця розташування земельної ділянки під будівництво реабілітаційного центру», яким погоджено місце розташування земельної ділянки площею 4,15 га під будівництво реабілітаційного центру на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області; копію погодження Обласного центру з охорони пам`яток історії, археології та мистецтва від 12.12.2003р. за №3/3657, згідно якого СП ТОВ «Галев ЛТД» подано матеріали про відведення земельної ділянки площею 4,15 га на умовах довгострокової оренди під розміщення реабілітаційного центру за рахунок земель в/ч НОМЕР_1 в урочищі «Гористе»; копію рішення Вишгородської державної екологічної регіональної інспекції від 15.12.2003р. за №172 про попереднє погодження місця розташування земельної ділянки площею 4,15 га під будівництво реабілітаційного центру на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області; копію рішення Вишгородської районної санітарно-епідеміологічної станції від 18.12.2003р. за №1544 про попереднє погодження місця розташування земельної ділянки площею 4,15 га під будівництво реабілітаційного центру на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області.
Таким чином, позивач вважає, що у СП ТОВ «Галев ЛТД» виникло право власності на реконструйоване майно (майно, що виникло в результаті проведення нового капітального будівництва) – на багатофункціональний комплекс  загальною площею 172,5 кв.м., баню площею 48.3 кв.м., бесідку площею 27, 6 кв.м., гараж площею 8, 2 кв.м., альтанку площею 12, 7 кв.м. та колодязь об`ємом 3 м/п.
Окрім того, відповідно до Інформаційної довідки №08396833 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , 02.09.2016 приватним нотаріусом Холявкою В.Я. та зареєстровано право спільної часткової власності (частка Ѕ) за ОСОБА_5 , цього ж дня 02.09.2016 приватним нотаріусом Юріяк М.І. зареєстровано право спільної часткової власності (частка Ѕ) за ОСОБА_5 на це ж майно. 
На вказане спірне нерухоме майно накладено арешт на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 19.11.2018 у справі № 757/57046/18-к. 
У провадженні Управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України  перебуває кримінальне провадження № 42017000000001395 від 12.05.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Зокрема, органом досудового розслідування встановлено, що громадянин ОСОБА_2 за попередньою змовою з рядом осіб, шахрайським шляхом заволоділи багатофункціональним комплексом, шляхом підробки та надання державному реєстратору для реєстрації рішення Господарського суду Київської області у справі №911/2174/13, резолютивна частина рішення не відповідає резолютивній частині рішення у справі №911/2174/13, яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Позивач вважає, що наявність у реєстрі речових прав записів на підставі підроблених правових підстав порушують право СП ТОВ «Галев ЛТД» на відповідну реєстрацію цього речового права, з огляду на що такі записи підлягають скасуванню.
Таким чином, ліквідатор з метою виконання своїх повноважень у відповідності до вимог ст. ст. 58-67 Кодексу України з процедур банкрутства, з метою включення майна до складу ліквідаційної маси, для захисту інтересів кредиторів, просив визнати за Українсько-канадським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Галев ЛТД» право власності на самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ., та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно записи про право власності/довірчої власності від 07.09.2016 №16262723, №162257415, відповідно до яких зареєстровано право спільної часткової власності за ОСОБА_5 .
Відповідач-1 (Військова частина НОМЕР_1 ), заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначав, що будівництво багатофункціонального об`єкту здійснено в 2007 році з порушенням вимог містобудівного законодавства, за наявності погодження власника майна - Міністерства оборони України, лише на проведення реконструкції та технічного переобладнання орендованого майна з метою його поліпшення, а не здійснення нового будівництва. Крім того, позивач не надав доказів, які б підтверджували надання йому в установленому порядку земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно, що встановлювалось Київським апеляційним господарським судом в постанові від 02.09.2014 у справі №911/2174/13, та зазначав, що договір оренди нежитлового комплексу № 181/9/347Р від 03.11.1997 припинив дію у зв`язку з визнанням орендаря банкрутом.
Відповідач-2 ( ОСОБА_2 ) під час розгляду справи в суді першої інстанції  відзиву на позовну заяву не подав.
Відповідач-3 ( ОСОБА_1 ), під час розгляду справи в суді першої інстанції  подав заяву про застосування строку позовної давності, обґрунтовану тим, що з часу, коли позивач міг довідатись про наявність судового рішення від 02.09.20214 у справі № 911/2174/13 (вересень 2014 року), до моменту пред`явлення позову про визнання права власності (травень 2020 року) пройшло більше як 5 (п`ять) років, а з моменту державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 на об`єкти нерухомого майна (вересень 2016 року) - більше 3 (трьох) років. 
У відзиві на позовну заяву, відповідач-3 заперечував позовні вимоги повністю, зазначав, що відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України підставою для визнання за особою права власності на самочинне будівництво є надання такій особі у встановленому законом порядку земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно, чого позивачем не доведено, як і прийняття спірного нерухомого майна у передбаченому законом порядку до експлуатації чи відмови компетентних державних органів щодо узаконення самочинно збудованих будівель за зверненням позивача, стверджував, що ОСОБА_5 виступає добросовісним набувачем нежитлового комплексу.
Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 (Київське квартирно-експлуатаційне управління) у письмових поясненнях, вказувало, що позовна вимога про визнання права власності за СП ТОВ «Галев ЛТД» на об`єкти нерухомого майна не підлягає задоволенню, адже земельна ділянка площею 4,35 га на території військового містечка № НОМЕР_3 у м. Вишгород Київської області відноситься за формою власності до земель державної власності, уповноваженим органом управління якої є Міністерство оборони України, а за цільовим призначенням - до земель оборони, та перебуває на обліку в Київському квартирно-експлуатаційному управлінні, а СП ТОВ «Галев ЛТД» за відсутності будь-яких правових підстав, самовільно, здійснило будівництво об`єктів нерухомого майна на частині земельної ділянки оборонного відомства. Також третя особа вважає посилання позивача на ч.3 ст.376 ЦК України в контексті спірних правовідносин помилковим, посилається на встановлені у постанові Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2014 у справі № 911/2174/13 факти та обставини, які вважає преюдиційними у даній справі, спростовує посилання позивача на ряд рішень, які були передані актом приймання-передачі 18.03.2020 від СП ТОВ «Галев ЛТД» до ліквідатора, тим, що вказані рішення існували на час визнання будівництва самочинним, і в будь-якому випадку такі не свідчать про виникнення чи набуття прав на земельну ділянку у встановленому порядку.
Третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1, (Військова частина НОМЕР_2 ) у письмових поясненнях просила відмовити у задоволенні позову в частині визнання за позивачем права власності на самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна, оскільки доказів, які б підтверджували надання земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно позивачем не надано, така земельна ділянка належить до земель оборони, вказувала, що з огляду на положення ст. 70 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони»  на землях оборони можуть розміщуватися виключно об`єкти, які закріплені за військовими частинами, установами, військово-навчальними закладами, підприємствами та організаціями Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. 
Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення, визнав обставини, встановлені у постанові Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2014 у справі №911/2174/13, преюдиційними щодо спірних та дійшов висновків про те, що позовна вимога про визнання за Українсько-канадським спільним підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Галев ЛТД» права власності на самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , не підлягає до задоволення, вимоги про скасування записів про право власності є похідними до вимоги про визнання за СП ТОВ «Галев ЛТД» права власності, а відтак також не підлягають задоволенню, зазначив, що у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог відсутні підстави для застосування до спірних вимог позовної давності.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.236 ГПК України.
Так, скаржник не погоджується з висновком суду про преюдиційність обставин, встановлених у постанові Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2014 у справі №911/2174/13, оскільки у справі №911/2174/13 суд надав правову оцінку обставинам, що стосуються відсутності належної технічної документації та встановив факт самочинного будівництва, тобто такі обставини не набувають властивості преюдиціальності для справи №914/1123/14(914/1142/20), яка містить відмінний предмет спору, де встановленню та дослідженню підлягають інші обставини – щодо визнання за позивачем права власності на самочинне будівництво об`єкту спірного нерухомого майна.
Також апелянт не погоджується з висновками суду про відсутність доказів, які підтверджують надання земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно, оскільки земельна ділянка перебувала у користуванні позивача (як наймача розміщеної на ній споруди) відповідно до договору оренди нежитлового комплексу №181/9-347З від 03.11.1997. Окрім того, 18.03.2020 ліквідатор отримав від ОСОБА_3 ряд документів банкрута щодо земельної ділянки площею 4,15 га (перелічені до додані до позовної заяви), відтак апелянт стверджує, що він як позивач, подав суду матеріали про відведення земельної ділянки площею 4,15 га на умовах довгострокової оренди під  розміщення реабілітаційного центру за рахунок земель в/ч НОМЕР_1 в урочищі «Гористе» та довів право користування (оренди) земельною ділянкою під уже збудоване нерухоме майно. 
Апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду щодо єдності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, викладені у постановах Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №700/670/16-ц, від 12.10.2016 у справі №6-2225цс16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №263/6022/16-ц.
Скаржник звертає увагу на те, що до договору оренди, укладеного між СП ТОВ «Галев ЛТД» та Міністерством оборони України, у 1998 та 2001 році було внесено зміни та доповнення, відповідно до яких капітальне будівництво, здійснене орендарем за рахунок коштів за згодою орендодавця, залишається у власності орендаря, орендодавець зобов`язується сприяти орендарю у приватизації орендованого майна згідно чинного законодавства України, орендодавець зобов`язується не чинити орендарю будь-яких перешкод у користуванні орендованим майном та володінні і користуванні власним майном, орендодавець передає орендарю для обладнання та функціонування зони відпочинку без права розміщення нічних клубів, казино, інших закладів грального та шоу-бізнесу.
Апелянт вважає, що відповідач-1 жодним чином не заперечує, що саме позивач здійснив будівництво спірного майна, разом з цим заперечуючи лише проти його реєстрації за позивачем, та наголошує, що підприємство-банкрут за власні кошти здійснило самочинне будівництво багатофункціонального комплексу, яке в подальшому підлягає включенню до складу ліквідаційної маси СП ТОВ «Галев ЛТД» з метою захисту інтересів кредиторів, адекватного наповнення ліквідаційної маси та скорочення різниці між розміром ліквідаційної маси і загальним розміром кредиторських вимог.
Відповідач-1 (Військова частина НОМЕР_1 ) у відзиві заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, зазначає, що обставини щодо самочинного будівництва є преюдиційними так як встановлювались Київським апеляційним господарським судом, у справі №911/2173/13 (постанова від 02.09.2014), наголошує, що відповідно до ст.376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього, право власності може бути визнано за такою особою на підставі рішення суду лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно, чого позивач не довів належними підтверджуючими доказами. Відповідач-1 вказує, що такі документи мають існувати саме станом на 2020 рік, коли вирішується судовий спір, а не станом на 2007 рік, коли було підписано акти виконаних робіт чи у 2014 році, коли договір оренди №181/9/347Р від 03.11.1997 було припинено. Оскільки договір оренди є припиненим в силу Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у зв`язку з визнанням орендаря банкрутом (аналогічний висновок зробив суд у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 16.02.2016 у справі №914/3063/15), безпідставними є посилання апелянта на пункти договору, що встановлюють обов`язки орендодавця стосовно орендаря.
У відзиві на апеляційну скаргу третя особа-1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 (Київське квартирно-експлуатаційне управління) заперечує щодо вимог апелянта та зазначає, що земельна ділянка площею 4,35 га на території військового місечка №11 у м.Вишгород Київської області відноситься за формою власності до земель державної власності, уповноваженим органом управління якої є Міністерство оборони України, за цільовим призначенням – до земель оборони та перебуває на обліку в Київському квартирно-експлуатаційному управлінні. На земельній ділянці військового містечка 11 розташовані будівлі і споруди, що мають статус нерухомого військового майна, перебувають у власності держави, уповноваженим органом управління якого є Міністерство оборони України, на обліку в Київському КЕУ (які в свій час передавалися позивачу в оренду), про що також свідчать обставини, встановлені рішеннями суду у господарській справі №911/2174/13. СП ТОВ «Галев ЛТД» самовільно здійснило будівництво об`єктів нерухомого майна на частині земельної ділянки оборонного відомства площею 4,35 га, яка є складовою частиною земельної ділянки площею 8,5 га та яка відповідно до розпорядження Київського обласного виконкому від 20.06.1971 №00443 була надана в користування оборонному відомству і обліковується у Київському КЕУ. Третя особа також зазначає, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 10.07.2015 у справі №810/1543/15 рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України №10155620 від 22.01.2014 про державну реєстрацію права власності на багатофункціональний комплекс, розташований за адресою Київська область, Вишгородський район, с/рада Лебедівська, Гористе урочище за СП ТОВ «Галев ЛТД» скасовано. Третя особа вважає обставини, що встановлені у справах №911/2174/13 та №810/1543/15 преюдиційними щодо цього спору, а самовільне будівництво будівель та споруд самочинним зайняттям земельної ділянки та самочинним будівництвом, що підлягає знесенню. 
Із посиланням на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 12.03.2018 у справі №11/384-06,  третя особа вказує, що у спорах про визнання власності на самочинно збудоване нерухоме майно позивач має довести обставини, що складають фактичну підставу такого позову, зокрема, наявність згоди власника земельної ділянки на будівництво нерухомого майна. На переконання третьої особи, апелянт не дотримав порядку набуття права власності та встановленого законом порядку виконання будівельних робіт і введення об`єкта в експлуатацію, жодних доказів про наявність у позивача прав на земельну ділянку та будь-яких дозвільних документів на право виконання будівельних робіт із будівництва спірних об`єктів у встановленому порядку не надано, що унеможливлює застосування ч.3 ст.376 ЦК України до спірних правовідносин, а надані ліквідатором та перелічені в апеляційній скарзі рішення не свідчать про виникнення чи набуття прав на земельну ділянку у встановленому порядку.
В частині переходу багатофункціонального комплексу у власність третіх осіб шляхом вчинення незаконної реєстраційної дії та щодо кримінального провадження №42017000000001395 по факту цих правопорушень, третя особа вважає, що право власності на нерухоме майно за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 слід скасувати, оскільки вказаний комплекс збудовано на землях оборонного відомства, що є неприпустимим, а наявність незаконної реєстрації права власності на підставі підробленого рішення суду самовільно збудованих об`єктів на земельній ділянці, яка належить до державної форми власності оборонного відомства, суперечить правовому режиму земель оборони.
Третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1, (Військова частина НОМЕР_2 ) у поясненнях заперечує проти апеляційної скарги, зазначає, що доказів на підтвердження надання земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно позивачем не надано, а на землях оборони можуть розміщуватись виключно об`єкти, які закріплені за військовими частинами, установами, військово-навчальними закладами, підприємствами та організаціями Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.  Також безпідставним є посилання позивача на додаткову угоду від 27.04.1998 до договору від 30.11.1997 №181/9-347Р, оскільки нею передбачено, що у власності орендаря залишається капітальне будівництво, якщо воно здійснене за згодою орендодавця, а в матеріалах справи відсутня згода на здійснення капітального будівництва, адже листом Міністерства оборони України дозволено проведення реконструкції та технічного переобладнання орендованого майна з метою його поліпшення, а не здійснення нового будівництва.
Як вбачається з матеріалів справи, 03 листопада1997 року між Міністерством оборони України, як орендодавцем, та СП ТОВ «Галев ЛТД», як орендарем, укладено договір оренди нежитлового комплексу №181/9-347Р, розташованого на території Військового містечка № НОМЕР_3 (м. Вишгород, Лебяжий) Військової частини НОМЕР_4 , відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування нежитловий комплекс, який знаходиться на балансі Міністерства оборони України, розташований в Військовому містечку № НОМЕР_3 (м. Вишгород, Лебяжий), в/ч НОМЕР_4 та складається з двох дерев`яних будівель, артезіанської свердловини, тенісного корту.
Відповідно до п.2.2. договору вказане майно орендодавець передає орендарю для використання за його цільовим призначенням.
Відповідно до п.2.4. договору передача майна в оренду не спричиняє передачу орендарю права власності на майно, власником орендованого майна залишається Міністерство оборони України, а орендар володіє і користується ним протягом строку оренди.
Згідно із п. 9.1. Договору оренди, цей договір діє строком на 49 років. Згідно із п.9.7. договору дія договору припиняється внаслідок банкрутства орендаря.
Нежитловий комплекс передано орендодавцю відповідно до акту прийому-передачі складу та господарського блоку в оренду від 03.11.1997.
27 квітня 1998 року між Міністерством оборони України та СП ТОВ «Галев ЛТД» підписані доповнення до договору оренди нежитлового комплексу, відповідно до яких  договір доповнено пунктами 2.7, 6.3-3.5, а саме відповідно до п. 6.4 капітальне будівництво, здійснене орендарем за рахунок власних коштів за згодою орендодавця, залишається у власності орендаря, пункт 6.2. викладено у новій редакції, згідно з якою орендодавець зобов`язується не чинити орендарю будь-яких перешкод у користуванні орендованим майном та володінні і користуванні власним майном.
19.03.2001 сторонами укладено угоду №181/9/3-397 про внесення змін до договору оренди №181/9-347Р, зокрема, викладено пункт 2.2. договору у наступній редакції: вказане майно орендодавець передає орендарю для обладнання та функціонування зони відпочинку без права розміщення нічних клубів, казино, інших закладів грального та шоу-бізнесу.
У 2001 році листом Українсько-канадське спільне підприємство у формі ТОВ «Галев ЛТД» звернулось до головнокомандуючого сил протиповітряної оборони Збройних сил України про надання дозволу на проведення нового капітального будівництва за рахунок власних коштів підприємства.
Листом № 181/24/29/547 від 10.10.2001 Міністерство оборони України погодило проведення реконструкції та технічного переобладнання орендованого майна з метою його поліпшення, та зазначило, що у випадку необхідності, слід погодити виконання проектних та будівельних робіт з органами державної влади.
18 липня 2007 року між ТОВ «С.ДЖ.Р.ГРУП» (підрядник) та СП ТОВ «Галев ЛТД» (замовник) укладено договір підряду № 7с, відповідно до якого підрядник бере на себе зобов`язання виконати реконструкцію нежитлового комплексу, розташованого на території військового містечка № НОМЕР_3 м. Вишгород Київської області, військова частина НОМЕР_4 , а саме здійснити будівництво основної будівлі багатофункціонального комплексу, бані, бесідки, гаража, альтанки та колодязя, а також здійснити ряд супровідних робіт для забезпечення функціонування такого житлового комплексу, відповідно до робочої документації і в обумовлений строк. Відповідно до умов договору замовник зобов`язується надати підрядникові підготовлену ділянку, передати затверджену робочу документацію, забезпечити своєчасне фінансування робіт, прийняти виконані роботи і повністю сплатити вартість виконаних робіт.
27 листопада 2007 року між ТОВ «С.ДЖ.Р.ГРУП» та СП ТОВ «Галев ЛТД» підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт/та витрати, за листопад 2007 року, згідно якої вартість будівельних робіт загалом становила 3418244,76 грн.
Також ТОВ «С.ДЖ.Р.ГРУП» та СП ТОВ «Галев ЛТД» підписано акти приймання виконаних будівельних робіт за договором від 18.07.2007 № 7с за листопад 2007 року.
03 квітня 2013 року на замовлення СП ТОВ «Галев ЛТД» Державним підприємством «Центр будівельного та енергоефективного інжинірингу» виготовлено технічний паспорт на багатофункціональний (нежитловий) комплекс у військовому містечку № НОМЕР_3 , військова частина НОМЕР_4 у м. Вишгород Київської області.
Рішенням Господарського суду Київської області від 02.07.2013 у справі № 911/2174/13 у задоволенні позовних вимог за первісним позовом ТзОВ Компанія «Галнафтоінвест» про стягнення штрафу за порушення умов договору відмовлено повністю; позовні вимоги за зустрічним позовом задоволено у повному обсязі; визнано за Українсько-канадським спільним підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Галев ЛТД» (79013, м. Львів, вул. Вербицького, 5/1, код ЄДРПОУ 20774324) право власності на нежитловий комплекс, розташований на території Військового містечка № 11 м. Вишгород Київської області, Військова частина НОМЕР_4 , а саме: на багатофункціональний комплекс загальною площею 172,5 кв.м., баню площею 48,3 кв.м., бесідку площею 27,6 кв.м., гараж площею 8,2 кв.м., альтанку площею 12,7 кв.м. та колодязь об`ємом 3 м/п; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія «Галнафтоінвест» (79016, м. Львів, вул. Замкнена, 3/2, код ЄДРПОУ 23884237) повернути Українсько-канадському спільному підприємству у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Галев ЛТД» (79013, м. Львів, вул. Вербицького, 5/1, код ЄДРПОУ 20774324) багатофункціональний комплекс загальною площею 172,5кв.м., баню площею 48,3 кв.м., бесідку площею 27,6 кв.м., гараж площею 8,2 кв.м., альтанку площею 12, 7 кв.м. та колодязь об`ємом 3 м/п, що знаходяться на території Військового містечка № НОМЕР_3 , Військова частина 27309, м. Вишгород Київської області.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2014 у справі № 911/2174/13 апеляційні скарги Заступника прокурора Київської області та Заступника прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням у воєнній сфері задоволено; рішення Господарського суду Київської області від 02.07.2013 року у справі №911/2174/13 скасовано в частині задоволення зустрічного позову; резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції: «В задоволенні позовних вимог за первісним позовом відмовити повністю. В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом відмовити повністю.». Дана постанова набрала законної сили та в касаційному порядку не оскаржувалася.
За актом приймання-передавання документів СП ТОВ «Галев ЛТД» від 18.03.2020, складеного та підписаного Панахидом Ігорем Зеновійовичем та ОСОБА_4 , ліквідатору передано документи СП ТОВ «Галев ЛТД», серед них: 
рішення Вишгородського районного відділу земельних ресурсів від без зазначення дня та місяця 2003 року про попереднє погодження СП ТОВ «Галев ЛТД»  місця розташування земельної ділянки під будівництво реабілітаційного центру (площею близько 4,15 га на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області); 
рішення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 04.07.2003 за №7-15/376 «Про розміщення об`єкта», яким погоджено розміщення реабілітаційного центру СП ТОВ «Галев ЛТД» на території Хотянівської сільської ради (відповідно до листа Вишгородської районної державної адміністрації №7-25/1033 від 21.04.2020 вказаного листа 04.07.2003 за №7-15/376 ( а не рішення) на зберіганні в архіві адміністрації не має); 
рішення Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 18.12.2003 за №118 «Про попереднє погодження місця розташування земельної ділянки під будівництво реабілітаційного центру», яким погоджено місце розташування земельної ділянки площею 4,15 га під будівництво реабілітаційного центру на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області (відповідно до листа Вишгородської районної державної адміністрації №7-25/1033 від 21.04.2020 вказаного рішення на зберіганні в архіві адміністрації не має);
рішення Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 22.12.2003 за №202 «Про попереднє погодження місця розташування земельної ділянки під будівництво реабілітаційного центру», яким погоджено місце розташування земельної ділянки площею 4,15 га під будівництво реабілітаційного центру на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області; 
погодження Обласного центру з охорони пам`яток історії, археології та мистецтва від 12.12.2003 за №3/3657, згідно з яким СП ТОВ «Галев ЛТД» подано матеріали про відведення земельної ділянки площею 4,15 га на умовах довгострокової оренди під розміщення реабілітаційного центру за рахунок земель в/ч НОМЕР_1 в урочищі «Гористе»; 
рішення Вишгородської державної екологічної регіональної інспекції від 15.12.2003 за №172 про попереднє погодження місця розташування земельної ділянки площею 4,15 га під будівництво реабілітаційного центру на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області; 
рішення Вишгородської районної санітарно-епідеміологічної станції від 18.12.2003 за №1544 про попереднє погодження місця розташування земельної ділянки площею 4,15 га під будівництво реабілітаційного центру на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №208396833 від 07.05.2020, доданої до позовної заяви, право власності на нежитловий комплекс за адресою Київська область, Вишгородський район, с/рада Лебедівська, Гористе урочище, будинок 1 (складові частини – багатофункціональний комплекс під літерою «А», загальною площею 172,5 кв.м., баня під літерою «Б», площею 48,3 кв.м., альтанка під літерою «В», площею 27,6 кв.м., нежитлова будівля під літерою «Г», площею 8,2 кв.м., нежитлова будівля під літерою «Д», площею 12,7 кв.м.) 02.09.2016 було зареєстровано приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Холявкою В.Я. за ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності (розмір частки Ѕ), номер запису – 16262723. Також 02.09.2016 право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Юріяком М.І. за ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності (розмір частки Ѕ), номер запису – 16257415.
Відповідно до цієї ж інформаційної довідки 26.11.2018 на спірне нерухоме майно було накладено арешт на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 19.11.2018 у справі №757/57046/18-к.
З копії ухвали Печерського районного суду міста Києва від 19.11.2018 у справі №757/57046/18-к (видруківка з Єдиного державного реєстру судових рішень), що міститься в матеріалах справи, не можливо встановити щодо яких саме осіб відкрито кримінальне провадження, оскільки дані цих осіб зашифровано у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до судових рішень».
Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно з ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник, у тому числі спори про стягнення заробітної плати. 
Позовними вимогами у цій справі є визнання права власності за Українсько-канадським спільним підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Галев ЛТД» на самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Лебедівська, Гористе урочище, буд.1, а саме: Багатофункціональний комплекс під літерою «А», загальною площею 172,5 кв.м.; Баню під літерою «Б», площею 48,3 кв.м.; Бесідку під літерою «В», площею 27,6 кв.м.; Гараж під літерою «Г», площею 8,2 кв.м.; Альтанку під літерою «Д», площею 12,7 кв.м.; Колодязь під літерою «І» - 3 м/п.; про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про право власності/довірчої власності № 16262723. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31270763 від 07.09.2016 13:07:02, приватний нотаріус Холявка Володимир Ярославович, Львівський міський нотаріальний округ, Львівська область; про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про право власності/довірчої власності № 16257415. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31265692 від 07.09.2016 10:36:50, приватний нотаріус Юріяк Михайло Іванович, Львівський міський нотаріальний округ, Львівська область.
Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно із ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Пунктом 8.1 Тимчасового Положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об`єкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить визнати за Українсько-канадським спільним підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Галев ЛТД» право власності на об`єкт нерухомого майна, посилаючись на факт будівництва багатофункціонального комплексу, на договір оренди нежитлового комплексу №181/9-347Р, розташованого на території Військового містечка № НОМЕР_3 (м. Вишгород, Лебяжий) Військової частини 27309 та доповнень до нього, на договір підряду від 18.07.2007 № 7с та акти приймання виконаних будівельних робіт.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2014 у справі №911/2174/13 відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог Українсько-канадського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Галев ЛТД» до Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія «Галнафтоінвест», Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном, яке є предметом спору у цій справі.
Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України   обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє за необґрунтованістю доводи апелянта щодо того, що обставини, встановлені у постанові Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2014, у справі № 911/2174/13 не є преюдиційними щодо даного спору з огляду на наступне. 
Преюдиційність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиційного установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.
Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.
У постанові Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2014 у справі № 911/2174/13 встановлено, що будівництво багатофункціонального об`єкту здійснено в 2007 році з порушенням вимог містобудівного законодавства, а саме при відсутності належним чином затвердженої проектної документації та дозволу на виконання будівельних робіт. Також у постанові встановлено, що погодженням власника майна - Міністерства оборони України, отриманого ще в 2001 році, дозволено проведення реконструкції та технічного переобладнання орендованого майна з метою його поліпшення, а не здійснення нового будівництва.
Таким чином, місцевий господарський суд врахував не правову оцінку щодо визнання будівництва самочинним, а обставини здійснення нового будівництва спірного об`єкту з порушенням вимог містобудівного законодавства та за відсутності погодження власника майна – Міністерства оборони України, на капітальне будівництво нового об`єкту. 
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Згідно із ст. ст. 31, 34, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», забороняється експлуатація об`єктів, не прийнятих інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до п. п. 11-12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.11 № 461, датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. Експлуатація об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.
Також у постанові Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2014 у справі №911/2174/13 встановлено, що спірне нерухоме майно збудовано без належного дозволу та належно затвердженого проекту, в зв`язку з чим є самочинним будівництвом. Українсько-канадське спільне підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Галев ЛТД» не набувало право власності на спірне майно у порядку, встановленому чинним законодавством, а тому не було підстав для задоволення зустрічного позову.
Отже, факти встановлені у постанові Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2014 у справі № 911/2174/13 є преюдиційними у даній справі, оскільки у справі № 911/2174/13 та у даній справі № 914/1126/14(914/1142/20) позивачем з позовними вимогами про визнання права власності, є Українсько-канадське спільне підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю „Галев ЛТД" та спір стосується визнання права власності саме на багатофункціональний комплекс, розташований у Вишгородському районі Київської області,  загальною площею 172,5 кв.м., баню площею 48,3 кв.м., бесідку площею 27,6 кв.м., гараж площею 8,2 кв.м., альтанку площею 12,7 кв.м. та колодязь об`ємом 3 м/п, який був збудований позивачем.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
У ч. ч. 2, 3 ст.376 ЦК України визначено, що особа, яка здійснила самочинне будівництво не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване майно.
Як встановлено у постанові Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2014 у справі № 911/2174/13 будівництво багатофункціонального об`єкту, визнання права власності на який є предметом даного спору, здійснено при відсутності належним чином затвердженої проектної документації та дозволу на виконання будівельних робіт. 
Крім того, у постанові Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2014 у справі № 911/2174/13 вказано, що спірні нежитлові приміщення перебувають на обліку та балансі Київського квартирно-експлуатаційного управління, про що свідчать акти прийняття-передачі основних засобів від 12.05.2008 року.
Особливості правового режиму земель оборони  визначені  статтею 77 ЗК України, за частинами першою та другою якої землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.
Відповідне регулювання міститься також у  статті 1 Закону України “Про використання земель оборони”, за змістом якої землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, визнаються землями оборони. Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог     ЗК України     (стаття 2 цього Закону).
Спеціальні положення Земельного кодексу України  та законодавства, яке регулює правовий режим земель оборони передбачають належність земельних ділянок до земель оборони фактично за їх суб`єктною ознакою - надання їх для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15.
Відтак, самочинно збудований Українсько-канадським спільним підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Галев ЛТД» об`єкт нерухомого майна, на який позивач просить визнати право власності, на збудовано на землях оборони, які є державною власністю та надані у постійне користування оборонного відомства.
У постанові Великої палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №910/2861/18 зазначено, що нормами  ЗК України  не регламентовані відносини щодо набуття права власності на майно, збудоване на земельній ділянці, яка належить особі на праві постійного користування. Тому Велика Палата Верховного Суду вважає, що до відносин щодо права постійного користування землею, наданою для забудови, за аналогією закону слід застосовувати норми     глави 34 “Право користування чужою земельною ділянкою для забудови” ЦК України. Так, відповідно до частини другої статті 415 ЦК України     землекористувач має право власності на будівлі (споруди), споруджені на земельній ділянці, переданій йому для забудови. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за землею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах  статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (пункт 8.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18)). Тому не допускається набуття права власності на об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку, яке передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на такій земельній ділянці. Отже, виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності набуває той, хто має речове право на землю.   
 Слід зазначити, що відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.
Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частиною 1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Враховуючи наведене, повідомлення ліквідатора СП ТОВ «Галев ЛТД» про передачу йому за актом приймання-передавання від 18.03.2020 ряду копій рішень щодо погодження земельної ділянки для здійснення спірного самочинного будівництва не може вважатися належним та допустимим доказом в розумінні положень Господарського процесуального кодексу України. 
Також безпідставними є посилання апелянта на внесені зміни до договору оренди нежитлового комплексу №181/9-347Р від 03 листопада1997 року, оскільки такий договір є припиненим з моменту визнання позивача банкрутом у відповідності до п.9.7. вказаного договору, існування договору оренди в минулому не свідчить про надання земельної ділянки позивачу у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно. 
Враховуючи наведене колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовна вимога про визнання за Українсько-канадським спільним підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Галев ЛТД» права власності на самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада, Лебедівська, Гористе урочище, буд.1, не підлягає до задоволення.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно записів про право власності/довірчої власності № 16262723 та №16257415, відповідно до яких за відповідачем-3 зареєстровано право власності на нежитловий комплекс, об`єкт житлової нерухомості, безпосередньо пов`язані із вимогою про визнання права власності.
Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої   позовної вимоги   (основної   вимоги).
Таким чином, вимоги про скасування записів про право власності за відповідачем-3 є похідними до вимоги про визнання за СП ТОВ «Галев ЛТД» права власності, оскільки могли б заявлятися позивачем у випадку встановлення факту його порушеного права, як власника майна.
Оскільки судом першої інстанції вірно було встановлено відсутність підстав для  задоволення позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна, позовні вимоги про скасування записів права власності також не підлягають до задоволення.
Щодо доводів третьої особи-1, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, про обґрунтованість позовних вимог в частині скасування записів про право власності за Страдомським С.М. та Покотилом В.М., колегія суддів зазначає, що відповідно до  ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У цьому спорі встановлено відсутність правових підстав визнання права власності на самочинне будівництво за позивачем, а третьою особою-1 – Київським квартирно-експлуатаційним управлінням, не було заявлено самостійних вимог щодо предмета позову, відтак, похідна позовна вимога про скасування державної реєстрації на нерухоме майно не може бути задоволена в межах цього позову.
Щодо заяви відповідача-3 про застосування строків позовної давності до позовних вимог, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позовна давність у цьому випадку не застосовується у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог. 
Так, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість.
І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18, від 16.06.2020 у справі № 372/266/15-ц, від 07.07.2020 у справі №712/8916/17-ц, від 29.06.2021 у справі №904/3405/19 та інших.
Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.
Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.
Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваного рішення, доводи сторін, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін.
В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

          1. У задоволенні вимог апеляційної скарги ліквідатора Українсько-канадського підприємства у формі ТзОВ «Галев ЛТД» Чорнія М.В. (вх.№01-05/2407/21 від 19.07.2021) - відмовити.
           2. Рішення Господарського суду Львівської області від 16.06.2021 у справі №914/1126/14 (914/1142/20) – залишити без змін.
           3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги – покласти на скаржника. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 15.11.2021.

Головуючий суддя                                                            Желік М.Б. 

                              суддя                                                            Галушко Н.А.

                                      суддя                                                          Кордюк Г.Т.